Учествовале су 32 такмичарке у скоку удаљ, из 24земље. Од тога 20 такмичарки из 12 земаља прескочило је А квалификациону норму од 6,75 метара, а Б норму лоја је износила 6,65 метара 11 такмичарки из исто толико земаља. Специјалну позивницу добила је представница Бермуда.
Такмичње у овој дисциплини одржало се у два нивоа. Први ниво су квалификације у којима су учествовале све такмичарке подељене у две квалификационе групе. Свака такмичарка је са три скока покушала да постигне квалификациону норму[1]. Такмичарке који су прескочиле задату норму аутоматски су се квалификовале за финале. Ако је мање од 12 такмичарки прескочило норму онда ће се та разлика попунити са онима које су постигле резултате најближе квалификационој норми. Квалификације и финале се одржавају у два дана.
Кратак преглед такмичења
У квалификацијама само четири скакачице су прескочиле квалификациону норму, од тога три у првом покушају. Трећа од њих преставница Турске Карин Меј Мелис, није се појвила на финалном такмичењу. Бритни Рис која је имала најбољи скок у сезони пре Игара квалификовала се према резултату тек у трећем покушају.
После прве финалне серије повела је Инета Радевича са 6,88, а Јелена Соколова је била друга. Бритни Рис је у првом покушају преступила, али је у другом преузела вођство са 7,12. а Јелена Соколова са личним рекордом 7,07 прелази Инету Радевича на другом месту. У преостала три скока Бритни Рис има два преступа и испавам пети скок, али није поправила ранији резултат. Иако је без преступа Јелена Соколова није успела да на крају прескочи Рисову и остаје друга. У петом покушају Елоаз Лезијер је прескочила за 1 цм Радевича и до краја задржала треће место.
Квалификациона норма за улазак у финале износила је 6,70 метара. Норму су прескочиле четири такмичарке (КВ), а осталих осам су се пласирале према постигнутом резултату.(кв)[3][4]