Leo Ajkic
Leo Ajkic | |||
---|---|---|---|
![]() Ajkic på Nordiske Mediedager 2013 Foto: Jarle H. Moe / Nordiske Mediedager | |||
Født | 21. nov. 1983[1]![]() Mostar (Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia) | ||
Beskjeftigelse | Skuespiller, TV-programleder, manager ![]() | ||
Nasjonalitet | Norge | ||
Utmerkelser | 6 oppføringer Fritt Ords honnør (2017)[2] Ole Vig-prisen (2017)[3] Jonasprisen (2019)[4] Gullparaplyen (2017)[5] Gullruten for beste programleder (2017) (for verk: Flukt, tema for: Gullruten 2017)[6] Gullruten for beste programleder (2022) (for verk: Rus, tema for: Gullruten 2022)[7] | ||
IMDb | IMDb | ||
Leo Ajkic på Commons |
Leo Ajkic (født 1983) er en jugoslaviskfødt[a] norsk programleder for radio og TV.[8] Han har blant annet vært programleder for seriene Flukt og Rus på NRK. Han har blitt tildelt Gullruten to ganger samt Fritt Ords honnørpris.
Bakgrunn
Ajkic ble født den 21. november 1983 i Mostar i Jugoslavia. Han og familien flyktet fra Mostar i Bosnia på grunn av borgerkrigen i Jugoslavia da han var syv år. De bodde først en tid i Tyskland og i Kroatia, de forsøkte å ta seg tilbake til Bosnia noe krigssituasjonen gjorde vanskelig. Han deltok i kretsmesterskapet i matematikk da han bodde i Jugoslavia.[9][10][11] Moren har kroatisk bakgrunn og faren bosnisk.[12] Etter fire år på flukt kom de til Norge. Ajkic var da elleve år gammel.[13][14]
Han påbegynte en universitetsutdannelse med emnene akademisk skriving, examen philosophicum, og sosialantropologi ved Universitetet i Bergen.[15]
Virke
Ajkic startet med TV i 2007 da han produserte to sesonger av serien Kåk, Gate og THC-effekten sammen med Synopsis Film for BTV, Bergens Tidendes TV-kanal. Under innspillingen av Kåk kastet han en katt av Kjersti Berges terrasse, noe som fikk ham anmeldt av organisasjonen Kattens Vern[16] og Mattilsynet.[17] Tross seerstorm og politianmeldelser ble saken henlagt. I 2010 begynte han i NRK P3. Sommeren 2011 var han programleder for Badevaktene og lagde serien Leo tester Hove to år på rad. Høsten 2011 jobbet han i Banden på P3, Trygdekontoret på NRK3 og TV-aksjonen 2011 på NRK1. Våren 2012 ledet han serien Leo & de utstøtte på NRK P3 og høsten 2012 ledet han tv-programmet Leo og u-landslaget på NRK3. I 2013 og 2014 var han programleder for Typen til på NRK3 som var en oppfølger til Live Nelviks Dama til fra 2011. Ajkic var da en av personene Nelvik var «dama til». Han ble nominert til publikumsprisen foran Gullruten 2013.
Januar og februar 2017 var han programleder for TV-serien Flukt på NRK1 hvor han ga et innblikk i hverdagen til noen av de som flykter. Etter serien ble han tildelt Fritt Ords honnør-pris. I begrunnelsen heter det blant annet «I Flukt har Ajkic bevisst brukt sin egen bakgrunn som flyktning for å fortelle de personlige og dramatiske historiene til flyktninger i Europa og Norge: Hvem er de, hvordan lever de, hva tenker de, hva drømmer de om?».[18] Han ble også kåret til beste mannlige programleder under Gullruten 2017 og var nominert til pulibkumsprisen, mens serien vant ytterlige to priser, blant annet beste dokumentarserie.[19]
Ajkic er programleder i dokumentarserien Rus som ble produsert i 2020 og 2021 av Pandora Film. Serien handler om norsk ungdom og rus. Den hadde premiere på NRK TV og NRK1 mandag 18. oktober. 2021.[20][21][22][23] For serien vant Ajkic Gullruten 2022 i klassen beste programleder – nyhet, sport eller aktualitet.[24]
Priser og utmerkelser
- 2017: Fritt Ords honnør
- 2017: Gullruten 2017, beste mannlige programleder for Flukt
- 2017: Ole Vig-prisen[25]
- 2019: Jonasprisen [26]
- 2022: Gullruten 2022, beste programleder – nyhet, sport eller aktualitet for Rus
Noter
- ^ Ajkic er født i det nåværende Bosnia-Herzegovina.
Referanser
- ^ ČSFD, «Leo Ajkic – Galerie - Z filmu», verkets språk tsjekkisk, ČSFD person-ID 449323, besøkt 4. mars 2024[Hentet fra Wikidata]
- ^ «Leo Ajkic og “de skamløse jentene” får Fritt Ords Honnør», verkets språk bokmål, besøkt 4. mars 2024[Hentet fra Wikidata]
- ^ Jon Håkon Slungård, «Leo Ajkic får Ole Vig-prisen», utgitt 14. november 2017, besøkt 4. mars 2024[Hentet fra Wikidata]
- ^ Roger Aarli-Grøndalen, «Leo Ajkic får Jonasprisen», verkets språk bokmål, utgitt 20. august 2019, besøkt 4. mars 2024[Hentet fra Wikidata]
- ^ Erik Waatland, «Leo Ajkic og Pandora Film vant årets Gullparaplyen i Bergen. Sjekk alle andre vinnerne her», verkets språk bokmål, utgitt 17. mars 2017, besøkt 4. mars 2024[Hentet fra Wikidata]
- ^ gullruten.no[Hentet fra Wikidata]
- ^ VG, Nora Viskjer, Maria Støre, Paul Sigve Amundsen (foto), Jørn Pettersen, Ingri Bergo, «Gullruten 2022: Publikums favoritt», utgitt 7. mai 2022, besøkt 4. mars 2024[Hentet fra Wikidata]
- ^ Holen, Øyvind (21. april 2023). «Leo Ajkic». Store norske leksikon (norsk). Besøkt 13. januar 2024.
- ^ «Natt&Dag møter Leo Ajkic». Natt&Dag. Arkivert fra originalen 6. mars 2012.
- ^ Korneliussen, Rannveig (21. januar 2017). ««Jeg vet du er sønn av en bosnier», sa mannen. Jeg torde ikke havne i flere slåsskamper etter det». dagbladet.no (norsk). Besøkt 12. januar 2024.
- ^ Ruud, Marianne (29. oktober 2017). «Leo Ajkic: - Først i Norge følte jeg meg virkelig som flyktning». www.utdanningsnytt.no. Besøkt 12. januar 2024.
- ^ Rishøi, Ingvild H. (10. januar 2019). «– Jeg grein jo som faen (+)». www.dn.no (norsk). Besøkt 12. januar 2024.
- ^ Marit Grøtte (17. januar 2017). «Leo Ajkic om tårene i «Flukt»: – Ikke flau over å vise følelser». VG. Besøkt 31. januar 2017.
- ^ NTB (27. april 2022). «Leo Ajkic er årets mottager av Erik Byes minnepris». Utrop (engelsk). Besøkt 12. januar 2024.
- ^ «Bosnieren uten slips». Universitas. 29. februar 2012. Besøkt 15. mars 2019.
- ^ «Reporter anmeldt for kattekasting». Nettavisen. 15. mars 2007. Besøkt 15. mars 2019.
- ^ Lasse Bjarte Hove (25. juni 2007). «Mattilsynet raser mot henleggelse». Bergensavisen. Besøkt 15. mars 2019.
- ^ «Leo Ajkic og “de skamløse jentene” får Fritt Ords Honnør». Fritt Ord. 21. februar 2017. Besøkt 15. mars 2019.
- ^ Marianne Rustad Carlsen, Hanna Huglen Revheim (12. mai 2017). «Rørt Leo vant sin første Gullrute-pris». NRK. Besøkt 14. mai 2017.
- ^ «Sesong 1». Besøkt 18. oktober 2021.
- ^ Christiansen, Lotten (27. september 2021). ««RUS» - Ny dokumentarserie med Leo Ajkic». NRK. Besøkt 18. oktober 2021.
- ^ rus, Kari Lossius, psykologspesialist innenfor (18. oktober 2021). «Vi trenger å bli opplyst». Nettavisen (norsk). Besøkt 18. oktober 2021.
- ^ «Leo Ajkic med ny NRK-serie: – Rus kan være jævlig digg». www.vg.no. Besøkt 18. oktober 2021.
- ^ «Vinnere Gullruten 2022». 5. mai 2022. Besøkt 5. mai 2022.
- ^ Slungård, Jon Håkon (14. november 2017). «Leo Ajkic får Ole Vig-prisen». bladet.no. Arkivert fra originalen 28. januar 2018. Besøkt 27. januar 2018.
- ^ «Jonasprisen til Leo Ajkic» (pressemelding). Besøkt 20. august 2019.
Eksterne lenker
- (en) Leo Ajkic – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
- (en) Leo Ajkic på Internet Movie Database
- (fr) Leo Ajkic på Allociné
- (en) Leo Ajkic hos The Movie Database
- (no) Leo Ajkic hos NRK P3
- v
- d
- r
- Hans Heiberg (1979)
- Philip Houm
- Hermod Skånland og Anne Ma Ødegaard (1980)
- Ikke utdelt (1981)
- Hans Børli (1982)
- Ikke utdelt (1983)
- Arvid Hanssen
- Lars Roar Langslet
- Alf Steinsøy og Anne-Lisa Amadou (1984)
- Johs. Andenæs
- Carsten Smith og Dag Sørli (1985)
- Åge Rønning
- Odd Kvaal Pedersen
- Radio Immigranten og Anders Bratholm (1986)
- Peter Wessel Zapffe
- Harald L. Tveterås
- Birgitte Grimstad og Lillebjørn Nilsen (1987)
- Barthélemy Niava (1988)
- Hå Gamle Prestegard
- Espevær Husmorlag og Thomas Thiis-Evensen (1989)
- Jahn Thon
- Egil Bakke
- Edvard Beyer
- Elisabeth Gording
- Bestemødrene foran Stortinget og Sidsel Mørck (1990)
- Stiftelsen Aur Prestegård (1991)
- Odd Abrahamsen
- Arquebus krigshistorisk museum
- Svein Ellingsen
- Erik Hillestad og Egil Hovland (1992)
- Jon Godal
- Sverre Ødegaard
- Arild Haaland
- Dagmar Loe og Anne-May Nilsen (1993)
- Carl Fredrik Thorsager og Helga Arntzen (1994)
- Harald Noreng og Hans P.S. Knudsen (1995)
- Kari Risvik
- Kari Vogt
- Christian Norberg-Schulz
- Rune Slagstad
- Cato Guhnfeldt
- Axel Jensen og Knut Wigert (1996)
- Nasa Borba (1997)
- Kristin Brudevoll
- Erik Dammann og Ørnulf Ranheimsæter (1998)
- Aldo Keel (1999)
- Tor Bomann-Larsen
- Hans Fredrik Dahl
- Geir Hestmark
- Geir Kjetsaa
- Torill Steinfeld
- Jan Otto Hauge
- Reidar Hirsti
- Ivan Kristoffersen
- Arve Solstad og Kadra (2000)
- Åsne Seierstad (2001)
- Ottar Brox og Åge Hovengen (2002)
- Willy A. Kirkeby (2003)
- Kristian Ottosen (2004)
- Trygve Refsdal og Hermund Slaattelid (2005)
- Tom Martinsen (2006)
- Janet Garton
- Ljubiša Rajić
- Ebba Haslund
- Sissel Benneche Osvold og Niels Chr. Geelmuyden (2007)
- Arnhild Lauveng (2008)
- Erik Fosse og Mads Gilbert
- Else Michelet (2009)
- Harald Eia
- Bjørn Vassnes og Dag O. Hessen (2010)
- Odd S. Lovoll (2011)
- Valerie Louhibi (2012)
- Nina Johnsrud (2012) Per Edgar Kokkvold (2013)
- Flemming Rose og Vebjørn Selbekk (2015)
- Loveleen Rihel Brenna og Walid al-Kubaisi (2016)
- (2017) Leo Ajkic
- Amina Bile
- Nancy Herz og Sofia Srour
- (2018) Simon Malkenes
- (2019) Levi Fragell
- (2020) Sara Johnsen og Pål Sletaune
- (2021) Utøya og Jørgen Watne Frydnes
- (2022) Lise Klaveness
- (2023) Ella Marie Hætta Isaksen