Bic Cristal
BIC Cristal — дешева одноразова кулькова ручка, яку виробляє та продає французька компанія Bic із Кліші-ла-Гаренн[1]. Вперше випущена в продаж 1950 року, є найпродаванішою ручкою у світі: у вересні 2006 року продано 100-мільярдний екземпляр[2]. Стала архетиповою кульковою ручкою і вважається настільки поширеною, що Музей сучасного мистецтва Нью-Йорка зробив її постійною частиною своєї колекції[3].
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e1/4_Bic_Cristal_pens_and_caps.jpg/220px-4_Bic_Cristal_pens_and_caps.jpg)
Історія
1944 року, під кінець Другої світової війни, підприємець Марсель Бік купив фабрику в Кліші, передмісті на північ від Парижа, і 1945 року разом із партнером Едуардом Буффаром заснував Société PPA (надалі перейменовану в Société Bic). Під час війни Бік побачив кулькову ручку, яку виготовив у Аргентині Ласло Біро. Протягом 1949—1950 років команда дизайнерів Décolletage Plastique в Société PPA розробила BIC Cristal. Бік інвестував у швейцарську технологію, здатну формувати метал товщиною до 0,01 міліметра, що дозволило виготовити кульку з неіржавної сталі діаметром 1 мм, яка дозволяла чорнилу вільно текти вниз по стрижню[4]. Він розробив в'язке чорнило, яке не протікало і не засмічувалося, і в грудні 1950 року, скориставшись патентом на кулькову ручку, отриманим від Біро, випустив Cristal.
Бік вклав значні кошти в рекламу, найнявши в 1952 році дизайнера плакатів Раймона Савіньяка, і отримав французьку премію «Oscar de la publicité» за рекламу[5]. 1953 року керівник відділу реклами П'єр Гішенне порадив Біку скоротити своє прізвище до Bic, щоб отримати для ручки торгову назву, яка легко запам'ятовується і адаптується до світових умов, та відповідає тенденціям брендингу товарів післявоєнної епохи[4]. У ранній рекламі у Франції Cristal називали «Атомною ручкою»[6]. Протягом 1950-х і 1960-х років писальний наконечник та ергономічний дизайн Bic Cristal допомогли змістити світовий ринок ручок від перових ручок на кулькові.
1959 року Бік вивів ручку на американський ринок: невдовзі вони продавалися за ціною 29 центів (еквівалентно 3,03 долара в 2023 році) з гаслом «Пише з першого разу, щоразу» (англ. writes first time, every time)[7]. 1965 року Міністерство освіти Франції[fr] схвалило Bic Cristal для використання в школах[8].
У вересні 2006 року, після продажу 100-мільярдного примірника, ручку Bic Cristal оголошено найпродаванішою у світі[9].
Дизайн
Музей сучасного мистецтва в Нью-Йорку визнав промисловий дизайн Bic Cristal, включивши її в постійну колекцію музею[10]. Шестикутна форма ручки нагадує типовий дерев'яний олівець та забезпечує міцність, а три точки захоплення забезпечують високу стійкість письма. Через прозорий полістироловий корпус ручки та поліпропіленову трубку видно рівень чорнила[11].
Примітки
- ↑ BIC Corporate. BIC (en-us) . Процитовано 29 квітня 2024.
- ↑ Stephen Dowling (29 жовтня 2020). The cheap pen that changed writing forever (брит.). BBC. Процитовано 8 травня 2024.
- ↑ Jimmy Stamp (9 липня 2014). The Universal Typeface Project Averages the World's Handwriting to Produce an Incredibly Average Font. Smithsonian (англ.). Процитовано 8 травня 2024.
- ↑ а б Everyday Icon #3 The BIC Biro (англ.). Phaidon. Архів оригіналу за 15 травня 2013. Процитовано 8 травня 2024.
- ↑ Our Heritage, Your Passion. BICWorld (англ.). Архів оригіналу за 31 липня 2017. Процитовано 8 травня 2024.
- ↑ Matt Rota. The Art of Ballpoint: Experimentation, Exploration, and Techniques in Ink. — Rockport Publishers, 2015-12. — С. 12. — ISBN 978-1-63159-057-3.
- ↑ Donna Larcen (4 липня 1995). Who Says $1 Dollar Won't Buy Anything Anymore (англ.). Hartford Courant. Архів оригіналу за 14 липня 2014. Процитовано 9 травня 2024.
- ↑ Smith, David (14 червня 2008). It's 70 today, but our favourite pen just keeps rolling along. The Guardian (брит.). Процитовано 9 травня 2024.
- ↑ Cameron Shelley. Design and Society: Social Issues in Technological Design. — Springer, 2017. — С. 116. — ISBN 978-3-319-52515-0.
- ↑ Нью-Йорк: Музей сучасного мистецтва 27 вересня 2004 р. (PDF) (English) . Музей сучасного мистецтва Нью-Йорка.
- ↑ Fletcher, Alan, ред. (2006). Phaidon Design Classics – Volume 2 (вид. 1. publ.). London: Phaidon Press. ISBN 0-7148-4399-7.