Carl Enckell (diplomat)
Carl Enckell | |
![]() | |
Ministerstatssekreterare för Finland i Petrograd | |
Tid i befattningen 1917–1918 | |
Finlands diplomatiska representant i Sovjetryssland | |
Tid i befattningen 1918–1918 | |
Utrikesminister | |
Tid i befattningen 27 november 1918–28 april 1919 | |
Företrädare | Otto Stenroth |
---|---|
Efterträdare | Rudolf Holsti |
Utrikesminister | |
Tid i befattningen 2 juni 1922–14 november 1922 | |
Företrädare | Rudolf Holsti |
Efterträdare | Juho Vennola |
Utrikesminister | |
Tid i befattningen 18 januari 1924–31 maj 1924 | |
Företrädare | Juho Vennola |
Efterträdare | Hjalmar J. Procopé |
Utrikesminister | |
Tid i befattningen 8 augusti 1944–17 mars 1950 | |
Företrädare | Henrik Ramsay |
Efterträdare | Åke Gartz |
Född | Carl Johan Alexis Enckell 7 juni 1876 Sankt Petersburg |
Död | 26 mars 1959 (82 år) Helsingfors |
Gravplats | Sandudds begravningsplats |
Nationalitet | ![]() |
Carl Johan Alexis Enckell, född 7 juni 1876 i Sankt Petersburg, död 26 mars 1959 i Helsingfors, var en finländsk diplomat och industriman.[1]
Enckell genomgick Finska kadettkåren i Fredrikshamn, och tjänstgjorde därefter som officer i Ryssland från 1896 till 1899. Därefter utbildade han sig till ingenjör i Dresden. Efter februarirevolutionen 1917 blev Enckell ministerstatssekreterare för Finland i Petrograd och utsågs till det självständiga Finlands första diplomatiska representant i Sovjetryssland 1918. Han var Finlands utrikesminister mellan 1918 och 1919, även åren 1922 och 1924. Från 1919 till 1927 var han sändebud i Paris, och ledde den finländska delegationen vid fredskonferensen i Versailles och representerade Finland i Nationernas förbund mellan 1920 och 1926, bl.a. i samband med behandlingen av Ålandsfrågan. Dess utgång har betecknats som en diplomatisk seger för Enckell.
År 1928 trädde han i näringslivets tjänst. Han var medlem av flera statliga kommittéer, bolagsstyrelser och organisationsstyrelser.
I andra världskrigets slutskede togs hans diplomatiska erfarenhet åter i anspråk. På sommaren 1944 utsågs han till utrikesminister i regeringen Antti Hackzell med huvuduppgift att uppnå fred med Sovjetunionen. Han hade sedan också en central roll i förhandlingarna med den i praktiken ryskledda internationella kontrollkommissionen som övervakade att Finland betalade sitt krigsskadestånd. Vid fredsförhandlingarna i Paris var han ordförande för Finlands delegation, och undertecknade således fördraget 1947. Vid förhandlingarna om VSB-avtalet i Moskva 1948 var han också framträdande. Han avgick som utrikesminister 1950.
Utmärkelser
Kommendör med stora korset av Vasaorden, 1919.[2]
Källor
- ^ Sandström, Allan: Finlands Frihetsväg 1917–1918.
- ^ Kungl. Vasaorden i Sveriges statskalender 1925
Vidare läsning
- ”Enckell, Carl”. Biografiskt lexikon för Finland. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4705-1416928957311
- Enckell, Carl i Uppslagsverket Finland (webbupplaga, 2012). CC-BY-SA 4.0
- Cecilia af Forselles (2001), Brobyggaren : Carl Enckells liv och verksamhet fram till slutet av 1917 / Cecilia af Forselles-Riska., Skrifter utgivna av Svenska litteratursällskapet i Finland, Helsingfors, Wikidata Q113529980, ISSN 0039-6842, https://urn.fi/urn:NBN:fi-fd2019-00022714
Externa länkar
Wikimedia Commons har media som rör Carl Enckell (diplomat).
Bilder & media- Finland blir självständigt
- Carl Enckells kartsamling
- Rysslands erkännande av Finland nyårsaftonen 1918
|