Antonio Salandra
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/dc/Antonio_Salandra.png/220px-Antonio_Salandra.png)
Antonio Salandra (Troia, Foggia, 31. kolovoza 1853. — Rim, 9. prosinca 1931.), bio je talijanski konzervativni političar. Obnašao je dužnost premijera Italije u dvije vlade u periodu između 21. ožujka 1914. i 18. lipnja 1916. godine.
Životopis
Salandra je rođen u situiranoj obitelji u Troii, a završio je pravo u Napulju.[1] Imenovan je profesorom 1876. i radio je u periodu od 1879. do 1914. s administrativnim pravon na Sveučilištu u Rimu.
Izabran je za zastupnika u talijanskom zastupničkom domu 1886., i na kraju se priklanja stranci baruna Sidneya Sonnina.[1] Radio je kao državni tajnik u nekoliko ministarstava a bio je osim toga i ministar u vladama Crispija, Sonnina i Pellouxa. Poslije obnašanja dužnosti ministra financija u Sonnininovoj vladi, 1906. udaljuje se od Sonninove stranke i priklanja lijevo orijentiranoj stranci Giovannija Giolittija. Kada je Giolitti napustio mjesto premijera 1914., Salandra je formirao konzervativnu vladu. U početku Salandrova vlada se držala neutralno u Prvom svjetskom ratu. [2]
Ministar vanjskih poslova San Giuliano bio je također član Giolittijeve vlade. Kada je San Giuliano umro 16. listopada 1914., Sonnino postaje ministar vanjskih poslova u Salandrovoj vladi. Poslije toga talijanska stajalište o ratnim zbivanjima se sve više podudaraju sa stajalištima trojnog saveza. Talijanska vojna industrija počinje raditi punom parom, dok istovremeno pregovaraju s Austro-Ugarskom o kompenzaciji zbog neutralnosti.[3] Italija se osim toga sve više približava Francuskoj i Engleskoj. Kada je 20. svibnja 1915. Salandrova vlada progasila oružanu intervenciju, ulaze u rat protiv Austro-Ugarske 23. svibnja 1915. godine. Istovremeno prekidaju diplomatske aktivnosti s Njemačkom.
Talijani su imali malo uspjeha u vojnim operacijama i Salandrova vlada bila je izložena jakim kritikama u parlamentu, osobito su je kritizirali socijaldemokrati. Poslije bitke na Monte Meleti, Salandrova vlada podnosi ostavku.[1]
Poslije Prvog svjetskog rata, Salandra se politički još više pomjera udesno i podržava Mussolinija.[1]
Izvori
- p
- r
- u
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/78/Flag_of_Italy_%281861%E2%80%931946%29.svg/75px-Flag_of_Italy_%281861%E2%80%931946%29.svg.png)
- Cavour
- Ricasoli
- Rattazzi
- Farini
- Minghetti
- La Marmora
- Ricasoli
- Rattazzi
- Menabrea
- Lanza
- Minghetti
- Depretis
- Cairoli
- Depretis
- Cairoli
- Depretis
- Crispi
- Starabba
- Giolitti
- Crispi
- Starabba
- Pelloux
- Saracco
- Zanardelli
- Giolitti
- Tittoni
- Fortis
- Sonnino
- Giolitti
- Sonnino
- Luzzatti
- Giolitti
- Salandra
- Boselli
- Orlando
- Nitti
- Giolitti
- Bonomi
- Facta
- Mussolini
- Badoglio
- Bonomi
- Parri
- De Gasperi
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/03/Flag_of_Italy.svg/75px-Flag_of_Italy.svg.png)
- De Gasperi
- Pella
- Fanfani
- Scelba
- Segni
- Zoli
- Fanfani
- Segni
- Tambroni
- Fanfani
- Leone
- Moro
- Leone
- Rumor
- Colombo
- Andreotti
- Rumor
- Moro
- Andreotti
- Cossiga
- Forlani
- Spadolini
- Fanfani
- Craxi
- Fanfani
- Goria
- De Mita
- Andreotti
- Amato
- Ciampi
- Berlusconi
- Dini
- Prodi
- D'Alema
- Amato
- Berlusconi
- Prodi
- Berlusconi
- Monti
- Letta
- Renzi
- Gentiloni
- Conte
- Draghi