Petrinyai gyilkosságok
Horvátországi háború |
---|
Rönkforradalom · Pakrác · Plitvicei-tavak · Kijevo · Boró · Zára · Split · Fullánk · Dálya · Labrador · Vukovár (gyilkosságok) (mészárlás) · Eszék · Gospić (mészárlás) · Kusonje · Károlyváros · Laktanyacsata · Varasd · Belovár · Zára · Šibenik · JNA hadjárat · Batinjani · Petrinya · Glina · Dubrovnik · Banski dvori · Široka Kula · Hosszúlovász · Baćin · Barcs · Saborsko · Pozsega · Otkos–10 · Papuk–91 · Erdőd · Dalmát csatornák · Kostrići · Škabrnja · Vance-terv · Forgószél · Paulin Dvor · Gornje Jame · Hurrikán–91 · Alfa · Atyina · Joševica · Bruška · Vrsar · Szarajevó · ECMM helikoptertragédia · Baranya · Jaguár · Sakál · Miljevci-fennsík · Tigris · Felszabadított föld · Konavle · Vlaštica · Maslenica · Medaki zseb · Tél ’94 · Z–4 terv · Ugrás–1 · Ugrás–2 · Villám · Zágráb · Nyár ’95 · Vihar · Misztrál–2 · Varivode |
Sablon:Horvátországi háború hadjárat
|
Petrinyai gyilkosságok alatt azokat a tömeggyilkosságokat és más bűncselekmények sorozatát értjük, amelyeket különböző szerb erők követtek el horvát hadifoglyok és civilek ellen 1991 szeptemberétől 1992 júniusáig a kulpamenti Petrinya városában és a környező területeken. A horvátokat több hónapon keresztül ölték meg, mind a város irányításáért vívott csata, mind később a megszállás alatt; a polgári területek elleni válogatás nélküli tüzérségi támadásokban, valamint a civilek és hadifoglyok elleni szándékos gyilkosságok során. Horvát források szerint több mint 250 ember vesztette életét (köztük 120 civil) ezekben a bűncselekményekben.[1][2]
Előzmények
Miután 1990-ben, az első szabad választásokon a Horvát Szocialista Köztársaság kormánypártja választási vereséget szenvedett a Horvát Demokratikus Közösségtől (horvátul: Hrvatska demokratska zajednica – HDZ), a szerbek és a horvátok közötti etnikai feszültség tovább fokozódott,. A Jugoszláv Néphadsereg (szerbül: Jugoslovenska Narodna Armija – JNA) az ellenállás minimalizálása érdekében elkobozta Horvátország területvédelmi erőinek (horvátul: Teritorijalna obrana – TO) fegyvereit.[3] Augusztus 17-én a feszültség a horvátországi szerbek nyílt lázadásává[4] fajult, amelynek középpontjában a dalmát hátország túlnyomórészt szerbek lakta részei, Knin környéke (Splittől körülbelül 60 kilométerre északkeletre),[5] valamint Lika, Kordun, Banovina és Kelet-Horvátország szerb többségű részei helyezkedtek el.[6] 1991 januárjában Szerbia Montenegró, valamint a szerbiai Vajdaság és Koszovó tartományok támogatásával sikertelenül próbálta megszerezni a jugoszláv elnökség jóváhagyását a horvát biztonsági erők lefegyverzésére irányuló JNA-hadművelethez.[7] A kérést elutasították, és a szerb felkelők és a horvát különleges rendőrség között márciusban[8] lezajlott vértelen összecsapás arra késztette a JNA-t, hogy kérje a szövetségi elnökséget, hogy adjon neki háborús felhatalmazást és hirdessen ki rendkívüli állapotot. Annak ellenére, hogy Szerbia és szövetségesei támogatták, a JNA kérését március 15-én elutasították. Slobodan Milošević szerb elnök, aki inkább a Szerbia bővítésére irányuló törekvést választotta, mint Jugoszláviának Horvátországgal szövetségi egységként történő megőrzését, nyilvánosan azzal fenyegetőzött, hogy a JNA-t a szerb hadsereggel váltja fel, és kijelentette, hogy a továbbiakban nem ismeri el a szövetségi elnökség tekintélyét. A fenyegetés arra késztette a JNA-t, hogy Szerbia terjeszkedése érdekében feladta Jugoszlávia megőrzésének terveit, amivel a JNA Milošević irányítása alá került.[9] Március végére a konfliktus az első halálos áldozatokkal eszkalálódott.[10] Április elején a horvátországi szerb lázadás vezetői kinyilvánították szándékukat, hogy az ellenőrzésük alatt álló területeket egyesítik Szerbiával. Erre Horvátország kormánya úgy reagált, hogy ezeket a területeket szakadár régióknak tekintette.[11]
1991 elején Horvátországnak nem volt reguláris hadserege, ezért védelmének megerősítése érdekében mintegy 20 000-re emelte, és ezzel megduplázta rendőri létszámát. A horvát rendőri erők leghatékonyabb része a 3000 fős különleges rendőrség volt, amely tizenkét, katonai rendszerben szervezett zászlóaljból állt. Mellette 16 zászlóaljban és 10 században 9-10 000 regionálisan szervezett tartalékos rendőr is működött, de hiányoztak a fegyvereik.[12] A helyzet romlására reagálva májusban a különleges rendőrzászlóaljak négy, teljesen hivatásos gárdadandárrá történő bővítésével a horvát kormány létrehozta a Horvát Nemzeti Gárdát (Zbor narodne garde – ZNG). A Horvát Védelmi Minisztérium irányítása, és a nyugalmazott JNA tábornok Martin Špegelj parancsnoksága alatt álló négy gárdadandár körülbelül 8000 katonából állt.[13] A szintén 40 000 főre bővített tartalékos rendőrséget a ZNG-hez csatolták, és 19 dandárra, valamint 14 önálló zászlóaljra szervezték át. Az gárdadandárok voltak a ZNG egyetlen olyan egységei, amelyek teljesen felszereltek kézifegyverekkel, de egész ZNG-ben hiányoztak a nehézfegyverek, és a dandárszint felett rossz volt a parancsnoki és irányítási struktúra.[12] A nehézfegyverek hiánya olyan súlyos volt, hogy a ZNG a múzeumokból és filmstúdiókból elvitt a második világháborús fegyverek használatához folyamodott.[14] A horvát fegyverkészlet akkoriban 30 000 külföldön vásárolt kézi lőfegyverből és 15 000, korábban a rendőrség tulajdonában lévő fegyverből állt. A gárdadandároktól elvett személyi állomány pótlására új, 10 000 fős különleges rendőrséget hoztak létre.[12] 1991. szeptember 2-től a város szeptember 21-iki elestéig a JNA és más szerb erők több támadást vezettek Petrinya és a környező területek ellen.
A gyilkosságok
1991. szeptember 2-án, 16-án és 21-én a JNA parancsnoka, Slobodan Tarbuk elrendelte Petrinya lakóövezeteinek válogatás nélküli ágyúzását abból a célból, hogy elriasszák a HV erőket a „Vasilj Gaćeša” laktanya megközelítésétől. Ezek a támadások súlyos károkat okoztak magánházakban, üzletekben és két templomban, és polgári áldozatokat is követtek. A leghalálosabb támadás 1991. szeptember 16-án történt, amikor Tarbuk aknavetős támadást rendelt el Petrinyában civilek ellen, öt civil halálát és 13 sérülését okozva.[15] Tarbuk állítólag azt mondta: „Esküszöm az usztasa anyjukra, hogy a földig fogom rombolni Petrinyát.”[16]
A petrinyai csata és a megszállás alatt tömeggyilkosságokat követtek el horvát civilek és hadifoglyok ellen. Szeptember 16-án a Vila Gavrilovićban, egy háború előtti vendéglátóhelyen egy 25 horvát katonából és MUP-rendőrből álló csoport megkísérelte megadni magát a szerb területvédelem és az SAO Krajina rendőrség tagjainak. Miután lefegyverezték őket, mind a 25 hadifoglyot kivégezték. A foglyok közül négyen túlélték súlyos sérüléseket, de a többiek meghaltak. A horvát hatóságok 1995. szeptember 14-én exhumáltak egy tömegsírt 19 áldozat földi maradványaival.[17] A Vasilj Gaćeša laktanyában állítólag hadifoglyok kivégzésére is sor került. 1991. szeptember 16-án egy 23 horvát katonából álló csoportot a JNA csapatai és a szerb félkatonai csoportok több órán át kihallgattak és kínoztak, majd kivégezték őket.[18]
Petrinya 1991. szeptember 21-én került a szerb erők kezére. A megszállt Petrinyában és a környező falvakban a szerb erők számos bűncselekményt követtek el olyan horvát civilek ellen, akik nem akarták elhagyni otthonukat, de néhány szerb civil ellen is, akik nem értettek egyet ezzel a politikával. Ezen a területen az ottmaradt horvát civilek ellen elkövetett gyilkosságokat az 1991. szeptembertől decemberig tartó időszakban jegyezték fel, de a legtöbb gyilkosság, civilek meggyilkolása és elrablása 1992 júniusáig tartott, amikor egész családokat öltek meg otthonukban, az utcákon vagy tűntek el végleg.[19] A legtöbb áldozat Petrinya városában 1991 szeptemberében történt, amikor 98 ember vesztette életét, és ugyanennek a hónapnak mindössze három napja alatt 53 ember vesztette életét vagy tűnt el.[20]
1991. október 6-án a szerb félkatonai csoportok felgyújtották a közeli Nova Drenčina falut, legalább két horvátot megölve; egy civilt és egy ZNG hadifoglyot.[21] 1991. november 5-én a Kozbašić család négy tagját (köztük két kisgyermeket, 8 és 13 évesek) gyilkolták meg az SAO Krajina erői.[22] 1991. december 22-én vagy 23-án a szerb félkatonai csoportok meggyilkolták a Križević család három tagját.[2] A Križević családot meggyilkoló szerb egység tagjai 1992. január 6-án elrabolták és megölték Stjepan és Paula Cindrićet, akik mindketten helyi fogorvosok voltak.[2] 1993. július 16-án a szerb erők a tűzszünet alatt a Kulpa folyó partján napozó horvát fiatalok egy csoportjára lőttek. Zrinka Gmaz (19 éves) meghalt, öccse (16 éves) és unokatestvére (17 éves) pedig megsebesült a lövöldözésben.[23]
Következmények
Petrinja és a környező területek felszabadítása után a Vihar hadművelet során a horvát hatóságok 45 tömegsírt találtak és exhumáltak.[24] 1995-ben a horvát hatóságok négy tömegsírt találtak 46 horvát civil (38 férfi és 8 nő) maradványaival.[25] Petrinján kívül, egy JNA laktanya közelében egy sírban 21 idős civil maradványait is megtalálták.[26] 2012. március 16-án a város szeméttelepén nyolc holttestet fedeztek fel, akiket feltételezhetően horvátok öltek meg 1991-ben).[24]
A Petrinyában elkövetett bűncselekmények miatt a horvát hatóságok több szerb ellen emeltek vádat. Jovo Begovićot az Interpol elfogatóparancsa alapján 2006-ban tartóztatták le Németországban, és kiadták Horvátországnak. 2007. április 25-én Begovićot bűnösnek találták 1991 szeptemberében elkövetett civilek elleni halálos és válogatás nélküli aknavetős támadásokban. A sziszeki kerületi bíróság öt év börtönbüntetésre ítélte.[27] 2018 februárjában Slobodan Mutićot kiadták az Egyesült Államokból, és azzal vádolták, hogy részt vett Stjepan és Paula Cindrić 1992-es meggyilkolásában, de 2019 decemberében végül felmentették. Egy másik szerb harcost, Dragan Perenčevićet azonban bűnösnek találták, és távollétében 15 év börtönbüntetésre ítélték.[28] 2015 júliusában a horvát igazságügyi minisztérium megerősítette az ausztrál Predrag Japranin kiadatását, akit azzal vádoltak, hogy 1991 novemberében meggyilkolt három petrinyai horvát civilt.[29] 2017. október 31-én három volt krajnai szerb harcost 5 és fél és 7 és fél év közötti börtönbüntetésre ítéltek, mert felgyújtották a horvátországi Nova Drenčina falut. Mindhármukat pere fogták, és távollétükben elítélték.[30]
Jegyzetek
- ↑ Pad Petrinje pod napadom JNA i paravojske – 21. rujna 1991.. [2021. április 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ a b c Obilježavamo 30. godišnjicu pada Petrinje u Domovinskom ratu. [2022. április 9-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ Hoare 2010, 117. o.
- ↑ Hoare 2010, 118. o.
- ↑ The New York Times 19 August 1990.
- ↑ ICTY 12 June 2007.
- ↑ Hoare 2010, 118–119. o.
- ↑ Ramet 2006, 384–385. o.
- ↑ Hoare 2010, 119. o.
- ↑ Engelberg 3 March 1991.
- ↑ Sudetic 2 April 1991.
- ↑ a b c CIA 2002, 86. o.
- ↑ EECIS 1999, 272–278. o.
- ↑ Ramet 2006, 400. o.
- ↑ Crime in Petrinja. [2022. április 9-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ "I swear on their Ustasha mothers that I will flatten Petrinja to the ground"- The attack on Petrinja begins. [2021. december 25-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ Memorial of the republic of Croatia, p. 253. ICJ, 2001. március 1. [2021. március 28-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ Annex VIII - part 9/10 Prison Camps. [2022. április 9-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ Pad Petrinje pod napadom JNA i paravojske – 21. rujna 1991.. [2021. április 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ Međunarodni dan prava na istinu o teškim povredama ljudskih prava i za dostojanstvo žrtava. (Hozzáférés: 2022. október 20.)
- ↑ PAD PETRINJE NA DANAŠNJI DAN: Podaci govore da je ubijeno više od 500 Hrvata!. [2021. szeptember 22-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ Zločin u Petrinji, obitelj Kozbašić. [2022. április 9-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ Potvrđena oslobađajuća presuda za ubojstvo Zrinke Gmaz. [2022. április 9-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ a b Mass Grave Found in Croatia. [2022. április 9-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ (1997) „Dental identification of war victims from Petrinja in Croatia”. International Journal of Legal Medicine 110 (2), 47–51. o. DOI:10.1007/s004140050029. PMID 9168318. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ COMMISSION ON HUMAN RIGHTS. [2018. szeptember 13-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ Crime in Petrinja. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ Croatia Acquits Serb Ex-Fighter of Killing Married Couple. [2020. április 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ Croatia to Ask Australia to Extradite Japranin. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
- ↑ Serb Paramilitaries Convicted of Burning Croatian Village. (Hozzáférés: 2022. április 9.)
Források
- Central Intelligence Agency, Office of Russian and European Analysis. Balkan Battlegrounds: A Military History of the Yugoslav Conflict, 1990–1995. Washington, D.C.: Central Intelligence Agency (2002). ISBN 978-0-16-066472-4
- Eastern Europe and the Commonwealth of Independent States. London, England: Routledge (1999). ISBN 978-1-85743-058-5
- Hoare, Marko Attila. The War of Yugoslav Succession, Central and Southeast European Politics Since 1989. Cambridge: Cambridge University Press, 111–136. o. (2010). ISBN 978-1-139-48750-4
- Sabrina P. Ramet. The Three Yugoslavias: State-building and Legitimation, 1918–2005. Bloomington, Indiana: Indiana University Press (2006). ISBN 9780253346568
- The Prosecutor vs. Milan Martic – Judgement. International Criminal Tribunal for the former Yugoslavia, 2007. június 12.
- „Roads Sealed as Yugoslav Unrest Mounts”, The New York Times , 1990. augusztus 19.. [2013. szeptember 21-i dátummal az eredetiből archiválva]
Fordítás
- Ez a szócikk részben vagy egészben a Petrinja killings című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Hadtudományi portál
Politikaportál
Horvátország-portál
Történelemportál