Münnich Ferenc
Münnich Ferenc | |
![]() | |
1921-ben | |
A Magyar Népköztársaság Minisztertanácsának 7. elnöke | |
Hivatali idő 1958. január 28. – 1961. szeptember 13. | |
Előd | Kádár János |
Utód | Kádár János |
Szlovák Tanácsköztársaság hadügyi népbiztosa | |
Hivatali idő 1919. Június 16. – 1919. Július 7. | |
Előd | Nem volt |
Utód | Nem volt |
Katonai pályafutása | |
Csatái | Északi hadjárat Első világháború |
Születési név | Münnich Ferenc Nándor Ede |
Született | 1886. november 18. Seregélyes |
Elhunyt | 1967. november 29. (81 évesen) Budapest |
Sírhely | Fiumei Úti Sírkert |
Párt | MSZMP és elődei |
Foglalkozás | jogász, politikus |
Iskolái | Eötvös Loránd Tudományegyetem (–1910) |
Díjak |
|
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Münnich Ferenc témájú médiaállományokat. |
Münnich Ferenc, teljes nevén Münnich Ferenc Nándor Ede (Seregélyes, 1886. november 18. – Budapest, 1967. november 29.) jogász, kommunista politikus, miniszterelnök, 1956 után a rendszer második legfontosabb kádere, egyik jelképe, NKVD-ezredes.
Élete
1956-ig
Münnich Ferenc a Fejér vármegyei Seregélyesen született, római katolikus német származású családban, Münnich Ede és Szájbély Ilona gyermekeként.[1] Eperjesen és Kolozsvárott jogot tanult. Hadnagyként harcolt a keleti fronton az osztrák–magyar hadseregben. Orosz hadifogságba esett 1915-ben; a szibériai Tomszkba deportálták, ahol ma is utca van elnevezve róla[2].
Hazatérése után a Kommunisták Magyarországi Pártja egyik alapító tagja és a Szlovák Tanácsköztársaság hadügyi népbiztosa, illetve a szlovák vörös hadsereg szervezője volt. 1919. május 24-én Budapesten házasságot kötött a pozsonyi születésű Csippek Gabriellával, Csippek Ferenc és Brunner Sarolta lányával.[3]
A tanácsköztársaságok leverése után Bécsbe szökött, majd 1922 és 1936 között a Szovjetunióban élt.
Harcolt a spanyol polgárháborúban. Otto Flatter néven érkezett Albacetébe. Több beosztásban is harcolt, a huescai csata után mint a XV. hadosztály vezérkari főnöke, majd mint a XI. nemzetközi brigád parancsnoka. A visszavonulás után franciaországi táborba került. Két év után, 1941-ben a szovjet diplomácia közbenjárására Olaszországot, Jugoszláviát, Bulgáriát megjárva került vissza a Szovjetunióba.
1942 és 1945 között főszerkesztő volt a Moszkvai Állami Rádió Magyar Osztályán. 1945-ben visszatért Magyarországra, ahol előbb Budapest rendőrfőkapitánya volt (1946–1949), majd diplomataként szolgált, 1949 és 1956 között. 1948-ban Kossuth-érdemrenddel (harmadik osztály) tüntették ki.
Bár a keményvonalas kommunista vezetők közé tartozott, az 1956-os forradalom során október 27-étől november 3-ig Nagy Imre második kormányának belügyminiszteri tisztségét is viselte.
Kádárral Moszkvában
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f3/Ferenc_M%C3%BCnnich_Memento_Park.jpg/200px-Ferenc_M%C3%BCnnich_Memento_Park.jpg)
Kádár Jánossal a nyilvánosság tudomása nélkül 1956. november 2-án és 3-án Moszkvában tárgyalt a Szovjetunió Kommunista Pártja (SZKP) elnökségével. Münnich szerepe a moszkvai út előkészítésében nem teljesen tisztázott; Kádár vele találkozott és Münnich Andropov szovjet nagykövettel tárgyalt aznap este (november 1-jén), s akkor mindkettőjüket a Szovjetunióba vitték. A kortársak közül sokan azt gyanították, hogy Münnich tőrbe csalta Kádárt, ugyanakkor a moszkvai tárgyalások jegyzőkönyvei alapján nem képviseltek eltérő álláspontot a szovjet beavatkozásról.
A szovjet pártvezetés egyes tagjai, főleg Molotov, Münnichet szerették volna a magyar miniszterelnöki székben látni, mert Kádár egyesek szemében azt a benyomást keltette, hogy túl közel áll Nagy Imre miniszterelnök vonalához, miközben Münnich és Bata István nyíltan kiálltak a szovjet fegyveres beavatkozás szükségessége mellett. Hruscsov azonban, aki november 3-án érkezett vissza Moszkvába Jugoszláviából, Kádárt támogatta.[4]
Van olyan feltételezés is, hogy a szovjet vezetők azzal is nyomást gyakoroltak a Kádár–Münnich-párosra, hogy ha ők nem vállalják, akkor a Moszkvában tartózkodó Rákosi Mátyás–Gerő Ernő–Hegedüs András trióból léphet valaki a helyükbe. (Ha nem is így történt, ez reális eshetőségnek látszhatott.)
A forradalom leverésekor és később
Münnich november 4-étől a Kádár János vezette első Kádár-kormányban a fegyveres erők és a közbiztonsági ügyek minisztere, illetve miniszterelnök-helyettes, november 11-én pedig az MSZMP KB tagja lett. Részt vett a karhatalmi ezredek és a munkásőrség megszervezésében. A Kádár-kormány lemondását követően a Minisztertanács elnöke volt 1958 és 1961 között. A Szovjetunió 1967-ben Lenin-renddel tüntette ki. Halála után 1989-ig utca viselte a nevét Budapest V. kerületében.[5] Szobrát 1990. március 21-én – Krassó György – vezetésével – a lábánál lefűrészelték és vörös festékkel leöntötték. Később csonkán állították fel a szoborparkban.[6]
Munkái
- A proletár osztályhadsereg; Németországi Egyesült Kommunista Párt Magyar Csoportja, Bp., 1921 (Kommunista kiskönyvtár)
- A szocialista építés ötéves terve; összeáll. Münnich Ferenc; Centrizdát, Moszkva, 1930 (Sarló és kalapács könyvtára)
- A magyar nép a Nagy Októberi Szocialista Forradalom útján; Kossuth, Bp., 1957 (Az MSZMP Központi Bizottsága Politikai Akadémiája)
- Az októberi forradalom és a Magyar Vöröshadsereg (különlenyomat a Hadtörténelmi Közlemények 1959. 1. számából, Bp., 1959)
- Egységben a békéért, a szocializmusért (válogatott beszédek és írások; Kossuth, Bp., 1959)
- Viharos út (önéletrajz; Szépirodalmi, Bp., 1966)
- A Magyar Tanácsköztársaságról; sajtó alá rend., bev. Liptai Ervin, közrem. M. Berényi Etelka; Kossuth, Bp., 1969
- Tankok ellen, száz halálon át. Münnich Ferenc a spanyol polgárháborúban; összegyűjt. Münnichné Berényi Etelka, szerk. Münnichné Berényi Etelka, Györkei Jenő, bev. Györkei Jenő; Gondolat, Bp., 1976
- Három forradalom hőse. Münnich Ferenc válogatott beszédei és írásai; vál., bev. Hetés Tibor; Zrínyi, Bp., 1986
Jegyzetek
- ↑ Münnich Ferenc életrajza a NEB oldalán.
- ↑ A tomszki Münnich Ferenc utca
- ↑ A házasságkötés bejegyezve a Bp. IV. ker. (belváros) állami házassági akv. 93/1919. folyószáma alatt.
- ↑ Kádár János „eltűnése” Archiválva 2007. március 11-i dátummal a Wayback Machine-ben, Mozgó Világ, XXVII. évf., 2. szám, 2001. február 5.
- ↑ A Münnich Ferenc utca visszakeresztelése Nádor utcává 1989. július 14-én (fotóriport)
- ↑ 1990: ledöntötték Münnich Ferenc szobrát
Források
- Münnich Ferenc életrajza
- Magyar életrajzi lexikon
- Magyar Katolikus Lexikon
További információk
- Györkei Jenő: Száz halálon át. Megjelent dr. Münnich Ferenc születésének 100. és a spanyolországi Nemzetközi Brigádok megalakulásának 50. évfordulójára; MN Politikai Főcsoportfőnökség Agitációs és Sajtóosztálya, Bp., 1986
- A történelem sodrában. Münnich Ferenc; összeáll. Münnichné Berényi Etelka, bev. Árokay Lajos; Reflektor, Bp., 1986
- Botos János: Münnich Ferenc a forradalmár, a politikus, a katona; BM, Bp., 1987
- Emődi Gyula: Emlékezés egy forradalmárra. Münnich Ferenc kötődései Borsod-Abaúj-Zemplén megyéhez; Münnich Ferenc Társaság Borsod-Abaúj-Zemplén Megyei Szervezete, Miskolc, 1989
Elődje: Boros István | ![]() | Utódja: Boros István |
Elődje: Kádár János | Magyarország miniszterelnöke 1958–1961 | Utódja: Kádár János |
Elődje: Maléter Pál | Utódja: Révész Géza |
Politikaportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap