Euglenida
![]() | ||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Evolúciós időszak: 53,5–0 Ma | ||||||||||||
![]() | ||||||||||||
Rendszertani besorolás | ||||||||||||
| ||||||||||||
Szinonimák | ||||||||||||
| ||||||||||||
Csoportosított rendek[1] | ||||||||||||
| ||||||||||||
Hivatkozások | ||||||||||||
![]() A Wikifajok tartalmaz Euglenida témájú rendszertani információt. ![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Euglenida témájú kategóriát. |
Az Euglenida/Euglenoida (ICZN) az egyik legjobban ismert ostoroscsoport, melyek az Excavata ország Euglenozoa törzsébe tartoznak, sejtszerkezetük a csoportéra jellemző. cell structure is typical of that group. Gyakoriak édesvízben, különösen szerves anyagokban gazdagokban, ismert néhány tengeri és endoszimbionta tag is. Legtöbbjük fagocitózissal vagy diffúzióval táplálkozik. Egy, a mixotróf Rapaza viridisből álló monofiletikus csoport, továbbá az Eutreptiales (24 faj) és az Euglenales (983 faj) kloroplasztiszt tartalmaz, így tápanyagukat fotoszintézissel maguk állítják elő.[2][3][4] E csoport tartalmaz paramilont.
Az Euglenida a többi ostoros moszattól több mint egymilliárd évvel ezelőtt vált külön. Az élő fotoszintetikus fajok plasztisza fagotróf eukariovor ostoros és egy Pyramimonasszal rokon zöldmoszat közti szekunder endoszimbiózisból származik.[5] 2024 januárjában néhány Euglenida-fosszíliáról kiderült, hogy tévesen Pseudoschizaea-héjakként azonosították.[6]
Felépítés
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/68/Euglenid_body_plan.jpg/320px-Euglenid_body_plan.jpg)
Az euglenidákat elsősorban a sejtet borító pellikula különbözteti meg. Taxonjukban ez az egyik legsokszínűbb morfológiai jellemzőjük.[7] Ez dorzális és ventrális mikrotubulusok által összetartott a sejtmembrán alatti fehérjerétegekből áll. Lehet rideg vagy rugalmas, és meghatározza a sejt alakját, gyakran megkülönböztető csíkozást adva. A legtöbb tagban ezek egymáson elcsúszhatnak, metabóliát létrehozva. Ezenkívül ostorokkal is mozognak.
Besorolás
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2f/Euglenophyceae004.jpg/260px-Euglenophyceae004.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/62/Algen_I._%28Schizophyceen%2C_Flagellaten%2C_Peridineen%29_%281910%29_%2817950163265%29.jpg/260px-Algen_I._%28Schizophyceen%2C_Flagellaten%2C_Peridineen%29_%281910%29_%2817950163265%29.jpg)
13. Menoid[i]um sp. (Rhabdomonadales); 16–18. Colacium sp. (Euglenales); 19, 26. Petalomonas spp. (Sphenomonadales); 21. Sphenomonas sp. (id.); 22–23. Euglenopsis sp. (Euglenales); 30. Peranema sp. (Heteronematales)
Az euglenidákat először Otto Bütschli írta le 1884-ben az Euglenida ostorosrendben állatként. Később a botanikusok létrehozták az Euglenophyta algatörzset, így állatként és növényként is besorolátk, mivel mindkettővel vannak közös jellemzőik. Az ilyen ütközések miatt hozták létre a Protista országot. Azonban kettős elhelyezkedésüket az ostorosok felosztásáig megtartották, és mindkét név használatos a csoportra. Klorofilljaikat nem rejtik további pigmentek.
Táplálkozás
Az euglenidák besorolása változó, ahogy a molekuláris filogenetikának megfelelően módosítják a csoportokat. Ezek a táplálkozási és ostorszámbeli különbség alapján meghatározott hagyományos csoportokkal egybeesnek, és kiindulópontot adnak a meghatározásukra. A pellikuluszok eltérő jellemzői alapján a mozgási és táplálkozási mód is megismerhető.[8]
A többi ostorosmoszathoz hasonlóan az elsődleges táplálkozási mód a fagocitózis. A zsákmány, például baktériumok és kisebb ostorosok mikrotubulusok által támasztott sejtszájon keresztül jutnak be. Ezek gyakran 2 vagy több rudat, az Entosiphonban szifont alkotnak. A legtöbb fagotróf euglenida egy vezető és egy követő ostorral rendelkezik, utóbbival a szubsztráton siklanak. Egyesek, például a Peranema vezető ostora rideg, csak a vége mozog.
Ozmotróf euglenidák
Mivel nincs hasznos jellemzőjük taxonómiai szempontból, az ozmotróf euglenidák eredete ismeretlen, de bizonyos morfológiai jellemzők alapján néhány ozmotróf euglenida fototróf és fagotróf ősöktől származik.[9]
Hosszabb fényhiány vagy károsanyag-kitettség a kloroplasztiszok atrófiáját és lebomlását okozza további károsodás nélkül. Számos kloroplasztisz nélküli fajt korábban önálló nemzetségekbe soroltak, például az Astasia (színtelen Euglena) és a Hyalophacus (színtelen Phacus) esetén. A fejlett sejtszáj hiánya miatt ezek kizárólag ozmotrófok.
Szaporodás
Bár az euglenidák számos közös jellemzővel rendelkeznek az állatokkal, ezért eredetileg oda sorolták, nem ismert, hogy ivaros szaporodásban részt vesznek-e.[10]
Az euglenidák ivartalan szaporodása kettéhasadással történik, a sejtek mitózissal és citokinézissel osztódnak. Ez jelentősen eltérő sorrendben történik. Először az alapi testek és ostorok osztódnak, majd a sejtszáj és a mikrotubulusok, végül a sejtmag és a fennmaradó sejtváz. Ezután az élőlény az alapi testeknél kettéválik, ez középre kerül, míg két külön euglenidává nem válnak.[11] Az osztódás módja és az elválás tengelye miatt longitudinális sejtosztódásnak vagy kettéhasadásnak nevezik.[12]
Jegyzetek
- ↑ Leedale, G. F.. Euglenoid Flagellates. Prentice Hall, Englewood Cliffs (1967)
- ↑ Karnkowska, Anna (2018). „Dynamic evolution of inverted repeats in Euglenophyta plastid genomes”. Scientific Reports 8, 16071. o. DOI:10.1038/s41598-018-34457-w. PMID 30375469. PMC 6207741.
- ↑ Yoshihisa Hirakawa. Secondary Endosymbioses. Academic Press, 323. o. (2017). ISBN 9780128026809
- ↑ Algaebase :: Subclass: Euglenophycidae. [2020. július 13-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2019. október 27.)
- ↑ Zakryś, B. Evolutionary Origin of Euglena, Euglena: Biochemistry, Cell and Molecular Biology, Advances in Experimental Medicine and Biology, 3–17. o.. DOI: 10.1007/978-3-319-54910-1_1 (2017). ISBN 978-3-319-54908-8
- ↑ Cassella, Carly (2024. január 21.). „Bizarre Fossils Are Neither Plant Nor Animal, But a 'Weird Fusion' of Life”. ScienceAlert. [2024. január 22-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2024. január 22.)
- ↑ Leander, Brian S. (2001. március 1.). „Comparative Morphology of the Euglenid Pellicle” (angol nyelven). Journal of Eukaryotic Microbiology 48 (2), 202–217. o. DOI:10.1111/j.1550-7408.2001.tb00304.x. ISSN 1550-7408. PMID 12095109.
- ↑ Leander, Brian Scott (2001. május 1.). „Evolutionary morphology of the euglenid pellicle”. University of Georgia Theses and Dissertations.
- ↑ Busse, Ingo (2018. április 14.). „Systematics of primary osmotrophic euglenids: a molecular approach to the phylogeny of Distigma and Astasia (Euglenozoa)”. International Journal of Systematic and Evolutionary Microbiology 53 (2), 617–624. o. DOI:10.1099/ijs.0.02295-0. PMID 12710635.
- ↑ Euglenida. Oxford Reference. DOI:10.1093/oi/authority.201108033095800371. (Hozzáférés: 2024. április 15.)
- ↑ Euglenida. tolweb.org . (Hozzáférés: 2017. március 30.)
- ↑ Reproduction. Euglena . (Hozzáférés: 2017. március 31.)
Fordítás
Ez a szócikk részben vagy egészben az Euglenid című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
További információk
- Ciugulea, I.. A Color Atlas of Photosynthetic Euglenoids. East Lansing, MI: Michigan State University Press (2010). ISBN 9780870138799
- Leander, B. S. (2001). „Character evolution in heterotrophic euglenids”. European Journal of Protistology 37 (3), 337–356. o. DOI:10.1078/0932-4739-00842.
- Euglenida, Handbook of the Protists. Springer, 1–42. o.. DOI: 10.1007/978-3-319-32669-6_13-1 (2017). ISBN 978-3-319-32669-6
- Leedale, G. F. (1978). „Phylogenetic criteria in euglenoid flagellates”. BioSystems 10 (1–2), 183–187. o. DOI:10.1016/0303-2647(78)90040-0. PMID 656566.
- Atlas of Euglenophytes. Krakow: VEDA Publishing House of the Slovak Academy of Sciences (2005). ISBN 9788022408363
A Wikifajok tartalmaz Euglenida témájú rendszertani információt.
- The Euglenoid Project
- Tree of Life: Euglenida
Biológiaportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap