Tassilo Festetics de Tolna
Kníže Tassilo Festetics | |
---|---|
Hrabě Tassilo Festetics (1897) | |
Nejvyšší hofmistr Uherského království | |
Ve funkci: 1906 – 1918 | |
Předchůdce | Dezsö Bánffy |
Nástupce | zánik funkce |
Narození | 5. května 1850 Vídeň |
Úmrtí | 4. května 1933 (ve věku 82 let) Keszthely |
Místo pohřbení | Keszthely |
Choť | Mary Victoria Douglas-Hamiltonová (1880–1922) |
Rodiče | Jiří Festetics a Evženie Erdődyová z Monyorókeréku a Monoszló |
Děti | Marie Matilda Festeticsová z Tolny Jiří Tasilo Festetics Alexandra Festeticsová z Tolny |
Příbuzní | Antonie Leontina z Fürstenbergu a Tassilo Fürstenberg[1] (vnoučata) |
Profese | aristokrat |
Commons | Tasziló Festetics |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Tassilo kníže Festetics de Tolna (maďarsky Tolnai herceg Festetics Tasziló, německy Tassilo Fürst Festetics von Tolna) (5. května 1850 Vídeň – 4. května 1933 Keszthely) byl uherský šlechtic, politik a velkostatkář. Po studiích v zahraničí se zapojil do veřejného života, patřil k největším pozemkovým vlastníkům v Uherském království a proslul především přestavbou zámku Keszthely, který dnes patří k významným turistickým cílům v Maďarsku. Jako chovatel dostihových koní patřil k předním osobnostem společenského života, v letech 1905–1918 zastával čestný úřad nejvyššího hofmistra Uherského království. Byl rytířem Řádu zlatého rouna a v roce 1911 získal titul knížete. K jeho potomstvu patří mimo jiné rakouská herečka princezna Ira von Fürstenberg nebo bývalý český ministr zahraničí Karel Schwarzenberg.
Životopis
Pocházel ze starého uherského šlechtického rodu Festeticsů chorvatského původu[2], narodil se jako nejstarší syn ministra uherské vlády a nejvyššího hofmistra Györgye Festeticse (1815–1883), matkou byla Eugenie, rozená hraběnka Erdödyová (1826–1894). Jeho kmotrem byl strýc Tassilo Festetics (1813–1883), generál rakousko-uherské armády. Studoval v Anglii, po návratu byl od roku 1875 poslancem uherského zemského sněmu a v roce 1882 byl jmenován c. k. komořím. V roce 1883 po otci převzal rodové dědictví a stal se dědičným členem uherské Sněmovny magnátů. V roce 1890 byl jmenován c. k. tajným radou a od roku 1895 zastával čestný post nejvyššího číšníka (Pincernarum Regalium Magister) Uherského království.[3] Nakonec byl v letech 1906–1918 uherským nejvyšším hofmistrem. Za zásluhy obdržel v roce 1896 Řád zlatého rouna, později se stal nositelem velkokříže Leopoldova řádu (1916).[4] Dne 21. června 1911 byl povýšen na knížete. Knížecí titul s nárokem na oslovení Jasnost (Durchlaucht) byl udělen v primogenituře, to znamená, že knížetem byl vždy nejstarší syn, ostatní členové rodu užívali nadále titul hrabě a hraběnka.[5]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e3/Festetics_Mausoleum_%28W%29%2C_2016_Hungary.jpg/220px-Festetics_Mausoleum_%28W%29%2C_2016_Hungary.jpg)
Po otci byl dědicem velkostatků v župách Somogy a Zala, patřilo mu téměř 65 000 hektarů půdy, což jej řadilo mezi největší vlastníky půdy v Uhrách.[6] Hned po převzetí majetku přistoupil k radikální přestavbě zámku Keszthely (1883–1887).[7] Podílel se také na celkovém rozvoji oblasti Balatonu, proslul také jako chovatel koní a dobytka. Pořádal velkolepé hony navštěvované řadou významných osobností evropské aristokracie. Choval také dostihové koně, s nimiž dosáhl řady úspěchů v celém Rakousku-Uhersku. V Keszthely založil střední školu a za první světové války zřídil vojenskou nemocnici. Další statky mu patřily poblíž hranic s Chorvatskem, na panství Csurgó se nacházel zámek Berzence, který v roce 1887 navštívil korunní princ Rudolf. Kromě toho vlastnil dva paláce ve Vídni a Budapešti.
Zemřel na zámku Keszthely 4. května 1933 den před svými 83. narozeninami. Jeho pohřbu se kromě početného zástupu šlechty zúčastnil také Miklós Horthy a několik ministrů maďarské vlády. Pohřben byl v rodovém mauzoleu na hřbitově v Keszthely, které nechal postavit v roce 1925 po úmrtí své manželky.[8]
Rodina
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/04/Undated_image_of_Lady_Mary_Victoria_Douglas-Hamilton%2C_%281850-1922%29_future_Hereditary_Princess_of_Monaco.jpg/220px-Undated_image_of_Lady_Mary_Victoria_Douglas-Hamilton%2C_%281850-1922%29_future_Hereditary_Princess_of_Monaco.jpg)
V roce 1880 se v Budapešti oženil s Mary Victorií Hamiltonovou (1850-1922), která patřila k nejvyšší britské šlechtě a byla dcerou 11. vévody z Hamiltonu. Poprvé byla provdaná od roku 1870 za pozdějšího monackého knížete Alberta, manželství bylo rozvedeno v roce 1880. Podle bulvární historky tradované v rodové historii manželku získal vítězstvím v hazardní hře s monackým princem Albertem. Mary Victoria na tento obchod nejprve odmítla přistoupit, ale po osobním setkání s Festeticsem nakonec se sňatkem souhlasila. Podle dochovaných archivních pramenů měl ale její rozvod s princem Albertem širší politické souvislosti. Mary Victoria byla později c. k. palácovou dámou a dámou Řádu hvězdového kříže. Z jejich manželství se narodily čtyři děti. Pokračovatelem rodu a dědicem knížecího titulu byl jediný syn György Tassilo (respektive Tassilo II.), dcery se svými sňatky spříznily s rodinami několika rakouských předsedů vlády[9]:
- 1. Marie Matylda Georgina (1881–1953), ∞ 1902 Karel Emil princ z Fürstenbergu (1867–1945), c. k. tajný rada, komoří, rakousko-uherský velvyslanec ve Španělsku 1913–1918, rytíř Řádu zlatého rouna[10]
- 2. György Tasziló József, 2. kníže Festetics de Tolna (1882–1941), důstojník rakousko-uherské armády, diplomat, velvyslanecký rada v Londýně, 1933 dědic knížecího titulu ∞ 1938 Marie hraběnka Haugwitz (1900–1972)
- 3. Alexandra Olga (1884–1963), 1. ∞ 1905 Karel Otto princ Windischgrätz (1871–1915), c. k. komoří, plukovník, bratranec rakouského předsedy vlády Alfreda Windischgrätze, 2. ∞ 1917 Ervín František princ Hohenlohe-Waldenburg-Schillingsfürst (1890–1951), syn rakouského předsedy vlády prince Konrada Hohenlohe[11]
- 4. Karola Friderika (1888–1951), ∞ 1924 Oskar svobodný pán Gautsch von Frankenthurn (1879–1958), syn rakouského předsedy vlády barona Paula Gautsche[12]
Kromě dvou mladších bratrů měl sestru Georginu (1856–1934), provdanou za hraběte Zdenka Kinského (1844–1932), majitele velkostatku Chlumec nad Cidlinou v Čechách.
Odkazy
Reference
- ↑ Darryl Roger Lundy: The Peerage.
- ↑ Ottův slovník naučný, díl IX.; Praha, 1895 (reprint 1998); s. 143 (heslo Festetics) ISBN 80-7185-106-X
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1897; Vídeň, 1897; s. 795 dostupné online
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1918; Vídeň, 1918; s. 50, 58 dostupné online
- ↑ ŽUPANIČ, Jan: Nová šlechta Rakouského císařství; Praha, 2006; s. 161, 163 ISBN 80-86781-08-9
- ↑ KOBLASA, Pavel: Uherská šlechta v nových časech, České Budějovice, 2011; s. 26, 62, 67 ISBN 978-80-254-9315-1
- ↑ Tassilo Festetics na webu Zámku Keszthely dostupné online
- ↑ Mauzoleum Festeticsů v Keszthely dostupné online
- ↑ Rodina Festeticsů in: Gothaisches genealogisches Taschenbuch der gräflichen Häuser, Gotha, 1893; s. 310–311 dostupné online
- ↑ Rodokmen Fürstenbergů dostupné online
- ↑ Rodokmen rodu Hohenlohe-Waldenburg-Schillingsfürst dostupné online
- ↑ Oskar Gautsch na webu geni.com dostupné online
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Tasilo Festetics z Tolny na Wikimedia Commons
- Rodina Festeticsů na oficiálním webu zámku Keszthely
- Rodokmen Festeticsů