Michail Jevgrafovič Saltykov-Ščedrin
Michail Jevgrafovič Saltykov-Ščedrin | |
---|---|
![]() portrét od Ivana Nikolajeviče Kramského | |
Rodné jméno | Michail Jevgrafovič Saltykov |
Narození | 15.jul. / 27. ledna 1826greg. Spas Ugol, Tverská gubernie[1] Ruské impérium ![]() |
Úmrtí | 28. dubnajul. / 10. května 1889greg. (ve věku 63 let) Petrohrad Ruské impérium ![]() |
Místo pohřbení | Litěratorskije mostki |
Povolání | úředník, novinář, spisovatel |
Národnost | ruská |
Období | 1848-1889 |
Žánr | satira |
Témata | kritika ruské společnosti 2. poloviny 19. století |
Významná díla | Historie jednoho města Panstvo Golovlevových Bajky |
Podpis | ![]() |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Michail Jevgrafovič Saltykov-Ščedrin (rusky Михаил Евграфович Салтыков-Щедрин; 15. lednajul./ 27. ledna 1826greg. – 28. dubnajul./ 10. května 1889greg.) byl ruský spisovatel a satirik. Ve svém díle, ideově spojeném s tzv. naturální školou útočil proti carství a nevolnictví, odhaloval podstatu měšťáctví či liberalismu a zesměšňoval carskou byrokracii. Nejznámějším z jeho děl je román o mravním úpadku statkářské rodiny nazvaných Panstvo Golovlevových a dále Historie jednoho města. V něm v groteskně satirických obrazech líčí dějiny města Hlupákova, jakéhosi ruského Kocourkova. Když carská cenzura sílila, uchýlil se k jinotajné formě zvířecích bajek a pohádek pro dospělé.
Život
Pocházel ze šlechtické rodiny, která hospodařila na panství Spas Ugol v Tverské gubernii. Jeho dětství nebylo příliš radostné. Despotická matka, dcera moskevského obchodníka, svým dětem nedokázala vytvořit láskyplné prostředí. Saltykov později vylíčil rodinné poměry v knize Pošechonské staré časy (1887), která má částečně autobiografický charakter.
V deseti letech byl zapsán do Moskevského šlechtického institutu a o dva roky později byl převeden jako jeden z nejlepších studentů do lycea v Carském Sele. Tam začal svou spisovatelskou kariéru pod vlivem vzpomínek na A.S.Puškina. První báseň mu vyšla v časopise již v roce 1841.[2] Saltykov si ale brzy uvědomil, že jeho verše nejsou dobré, nemá básnické nadání. Přestal psát poezii a ani později se ke svým raným veršům nehlásil.
V srpnu 1845 nastoupil dráhu úředníka na ministerstvu vojenství v Petrohradu. Ve volném čase se věnoval literatuře, hodně četl, měl rád díla George Sandové. V té době se také seznámil s utopickým socialismem a začal psát nejprve malé bibliografické poznámky o přečtených knihách ( Domácí poznámky,1847), pak příběhy Protiklady (1847) a Zamotaná záležitost (1848). Objevily se v nich charakteristické rysy jeho smýšlení: averze k pokrytecké morálce, nevolnictví, byrokracii. Na některých místech jsou také jiskry posměšného humoru i satirické prvky. Za názory, které otiskl ve svých prvních pracích, byl v dubnu roku 1848 poslán do vyhnanství do Vjatky (dnes Kirov), kde byl osm let gubernátorským úředníkem. Seznámil se podrobně s provinčním životem, poznal jeho temné stránky, mnoho příběhů a lidských osudů poznamenaných zvůlí a nespravedlností. Získaný materiál využil pro psaní povídek Obrázky z gubernie, které vycházely od roku 1856 v časopise Ruský věstník pod pseudonymem Ščedrin. Tyto příběhy, v nichž se tvrdá realita střídá s lyrikou a humorem, si získaly velkou popularitu a byly vydány i v knižním souboru.
Po návratu do Petrohradu v roce 1856 se Saltykov oženil s dcerou bývalého viceguvernéra Vjatky Jelizavetou Apollonovnou Boltinovou (1839-1910). V manželství nebyl šťastný, ale nedokázal se bez své ženy obejít. Narodily se jim dvě děti, Konstantin (1872-1932) a Elizabeth (1873-1927).
V březnu 1858 byl jmenován viceguvernérem v Rjazani a v roce 1860 přeložen do Tveru. Často přispíval do různých časopisů a z jeho článků byly v roce 1863 sestaveny dvě knihy: Nevinné povídky a Satiry v próze. V roce 1862 odešel ze státní služby a pracoval v Petrohradu jako redaktor literárního časopisu Sovremennik. [2] Zúčastnil se také prací na návrhu tiskové charty. Po dvou letech pro neshody s vedením redakce odešel zpět do úřední služby. Literární činnost na tři roky utlumil.
V roce 1868 byl penzionován. Poté spolupracoval s Nikolajem Alexejevičem Někrasovem při vedení časopisu Vlastenecké zápisky (Отечественные записки). Tento časopis po Někrasovově smrti vedl. Během 14 let pracoval výhradně pro tento časopis a jeho příspěvky byly publikovány také knižně v několika sbírkách. Napsal také politicky a společensky satirická díla Historie jednoho města (1870), Páni Taškentci (1872) nebo Panstvo Golovlevových (1880).Od poloviny 70. let měl zdravotní potíže a často navštěvoval Německo, Švýcarsko a Francii za lékařskou péčí. Postřehy z těchto cest zpracoval do série skic nazvaných V zahraničí (1880). Vydávání časopisu bylo v roce 1884 zastaveno z cenzurních důvodů a Saltykov se uchýlil do ústraní na své letní sídlo Monrepos.[2] Těžce nesl ztrátu redakční práce a přerušení přímého kontaktu se čtenáři. Mezi jeho poslední díla patří kniha satirických bajek a pohádek Bajky (1883) a román ze života ruské šlechty Pošechonské staré časy (1887), inspirovaný vzpomínkami na dětství.
Michail Saltykov–Ščedrin zemřel na krvácení do mozku 28. dubna 1889 a byl podle svého přání pohřben na Volkovském hřbitově (část Literární mosty) vedle I. S. Turgeněva.
Dílo
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ca/%D0%A1%D0%BA%D0%B0%D0%B7%D0%BA%D0%B8_%D0%B4%D0%BB%D1%8F_%D0%B4%D0%B5%D1%82%D0%B5%D0%B9_%D0%B8%D0%B7%D1%80%D1%8F%D0%B4%D0%BD%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D0%B2%D0%BE%D0%B7%D1%80%D0%B0%D1%81%D1%82%D0%B0_II.jpg/220px-%D0%A1%D0%BA%D0%B0%D0%B7%D0%BA%D0%B8_%D0%B4%D0%BB%D1%8F_%D0%B4%D0%B5%D1%82%D0%B5%D0%B9_%D0%B8%D0%B7%D1%80%D1%8F%D0%B4%D0%BD%D0%BE%D0%B3%D0%BE_%D0%B2%D0%BE%D0%B7%D1%80%D0%B0%D1%81%D1%82%D0%B0_II.jpg)
- Protiklady (Противоречия, 1847)
- Zamotaná záležitost (Запутанное дело, 1848)
- Obrázky z gubernie (Губернские очерки, 1856-1857) - črty z doby vyhnanství
- Pazuchinova smrt (Смерть Пазухина, 1857) - drama
- Stíny (Тени, 1865) - drama
- Nevinné povídky (Невинные рассказы, 1863)
- Satiry v próze (Сатиры в прозе, 1863)
- Pompaduři a pompadurky (Помпадуры и помпадурши, 1863-1873) - satirické prózy
- Příznaky doby (Признаки времени, 1869) - črty a povídky, které reagují na situaci v Rusku po reformách roku 1861.
- Historie jednoho města (История одного города, 1870)
- Dopisy z venkova (Письма о провинции, 1871)
- Páni Taškentci (Господа ташкентцы, 1872)
- Loajální řeči (Благонамеренные речи, 1872-1876)
- Azyl Monrepos (Убежище Монрепо, 1878-1879)
- Současná idyla (Современная идиллия, 1878-1883) - satiry na období tzv. reakce
- Panstvo Golovlevových (Господа Головлевы, 1880) - kronika rozpadu feudální statkářské rodiny, překlady do češtiny též jako Golovlevské panstvo nebo Páni Golovlevi [3]
- V cizině (За рубежом, 1880) - dojmy z cest po Evropě
- Dopisy tetičce (Письма к тетеньке, 1882) - satiry na období tzv. reakce
- Bajky (Сказки, 1883)
- Pošechonské staré časy (Пошехонская старина, 1887-1889), česky též jako Pošechoňská stařina
Galerie
- Michail Jevgrafovič Saltykov-Ščedrin (1870)
- Michail Jevgrafovič Saltykov-Ščedrin (1880)
- Michail Jevgrafovič Saltykov-Ščedrin (1885)
- Michail Jevgrafovič Saltykov-Ščedrin (1886)
- Hrob M. J. Saltykova-Ščedrina v Petrohradě (Volkovský hřbitov)
- náhrobek (detail)
Odkazy
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Салтыков-Щедрин, Михаил Евграфович na ruské Wikipedii.
- ↑ aktuálně (2015) leží v Moskevské oblasti
- ↑ a b c CODR, Milan; NYKLOVÁ, Milena. Přemožitelé času sv. 16. Praha: Mezinárodní organizace novinářů, 1989. Kapitola Michail Jevgrafovič Saltykov-Ščedrin, s. 38–42.
- ↑ POSPÍŠIL, Ivo. Golovlevské panstvo. In: Vladimír Macura a kolektiv. Slovník světových literárních děl. Praha: Odeon, 1989. ISBN 80-207-0960-6. Svazek 2 (M-Ž). S. 211–212.
Literatura
- NEUMANN, Bohumil. heslo Saltykov-Ščedrin, Michail Jevgrafovič. In: Milan Hrala a kol. Slovník spisovatelů, Sovětský svaz,. Praha: Odeon, 1978. Svazek II (L-Ž). S. 311–312.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Michail Jevgrafovič Saltykov-Ščedrin na Wikimedia Commons
Osoba Michail Jevgrafovič Saltykov-Ščedrin ve Wikicitátech
- (rusky) dílo v ruštině na serveru Библиотека Максима Мошкова
- Vlasta Vlašínová: Překlady Ščedrinových pohádek do češtiny
![]() | Tento článek je příliš stručný nebo postrádá důležité informace. Pomozte Wikipedii tím, že jej vhodně rozšíříte. Nevkládejte však bez oprávnění cizí texty. |