Maxmilián III. Habsburský
Maxmilián III. Habsburský | |
---|---|
![]() | |
Narození | 12. října 1558 Vídeňské Nové Město |
Úmrtí | 2. listopadu 1618 (ve věku 60 let) Vídeň |
Místo pohřbení | Innsbruck |
Rodiče | Maxmilián II. Habsburský[1] a Marie Španělská[1] |
Rod | Habsburkové |
Příbuzní | Anna Habsburská, Alžběta Habsburská, Markéta Habsburská, Rudolf II., Arnošt Habsburský, Matyáš Habsburský, Albrecht VII. Habsburský a Václav Habsburský (sourozenci) |
Funkce | velmistr Řádu německých rytířů (1590–1618) |
Podpis | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7c/Maximilian_III_Habsburg_MATEO.jpg/200px-Maximilian_III_Habsburg_MATEO.jpg)
Maxmilián III. Habsburský (12. října 1558, Vídeňské Nové Město – 2. listopadu 1618, Vídeň) byl rakouský arcivévoda a velmistr Řádu německých rytířů.
Biografie
Původ, mládí
Narodil se jako deváté dítě a šestý syn (třetí dosáhnuvší dospělosti) ze šestnácti potomků císaře Maxmiliána II. a jeho manželky, španělské infantky Marie; jako takový byl vnukem císaře Ferdinanda I. i jeho bratra Karla V. Španělského.
Na rozdíl od svých starších bratrů Rudolfa, Arnošta, Albrechta a Václava, vychovávaných u dvora svého strýce Filipa II. ve Španělsku, byli Maxmilián a jeho bratr Matyáš vychováváni u konfesně otevřenějšího vídeňského dvora.
Velmistr řádu německých rytířů
Jako třetí syn Maxmiliána II. neměl naději na vládu v habsburské monarchii a hledal tedy uplatnění v církevní kariéře. Po otcově smrti se snažil s podporou bratra Rudolfa získat některý z významných biskupských úřadů v říši. Teprve roku 1585 se mu podařilo obsadit důležitou pozici v řádu německých rytířů, funkci koadjutora, která mu zaručovala nástupnictví v úřadu velmistra. Stal se tak prvním v řetězci habsburských velmistrů, trvajícím až do zániku monarchie.
Uchazeč o polský trůn
Když se v roce 1587 uvolnil polský trůn, byl arcivévoda Maxmilián jedním z nejvážnějších kandidátů. Z kandidatury postupně vytlačil jak svého strýce Ferdinanda Tyrolského, tak i bratra Arnošta. Nakonec však většina polských stavů přiklonila k jeho nejvážnějšímu protivníkovi, švédskému princi Zikmundovi III. Prohabsburská menšina ovšem zvolila Maxmiliána a ten se rozhodl volbu přijmout a trůn si vybojovat. V září složil v Olomouci před vyslanci polské šlechty královský slib a vzápětí vpadl se slabou armádou do Polska. V lednu roku 1588 byl při ústupu do Slezska v bitvě u Byčiny poražen a zajat polským kancléřem a vlivným Zikmundovým příznivcem Janem Zámojským. Po více než jedenapůlletém zajetí byl propuštěn na základě bedzinsko-bytomské smlouvy. Polské koruny se zřekl až o devět let později v roce 1598.
Nabídka k sňatku
Ruský car Boris Godunov si jej vyhlédl jako ženicha pro svou dceru Xenii a v roce 1599 k Maxmiliánovi vypravil na námluvy poselstvo vedené A. Vlasevem. Zamýšlel dát své dceři „k věčné vládě“ Tverské knížectví a rozdělit Polsko mezi Rusko, Xeniina ženicha a cara. Avšak Godunov potřeboval, aby dceřin manžel žil v Rusku: „nejjasnější velkokníže má pouze jedinou dceru, propustit ji jakkoli není možno“. Ze zamýšleného plánu však sešlo především proto, že Maxmiliánovo přestoupení k pravoslavné víře bylo základní, avšak neakceptovatelnou podmínkou sňatku.
Hodnosti
Roku 1590 se stal velmistrem řádu německých rytířů. V polovině 90. let 17. století se účastnil války s Turky v Uhrách, roku 1594 jej Rudolf II. jmenoval velitelem jižního křídla fronty. V letech 1596–1597 byl vrchním velitelem císařské armády. V následujících letech se snažil o roli zprostředkovatele mezi znepřátelenými bratry Rudolfem II. a Matyášem, přičemž byl postupně nakloněn Matyášovi. V roce 1602 se ujal regentství v Tyrolsku. Za vlády bezdětného Matyáše podporoval nástupnické snahy Ferdinanda Štýrského, pozdějšího císaře Ferdinanda II.
Po vypuknutí českého stavovského povstání byl nekompromisním přívržencem radikálního zápasu s povstalci, a proto spolu s Ferdinandem Štýrským nechal v červenci roku 1618 zajmout a uvěznit Matyášova diplomata a důvěrníka kardinála Melchiora Klesla, který prosazoval kompromisní přístupy. Několik měsíců nato však zemřel a byl pohřben v Innsbrucku.
Vývod z předků
Maximilián I. Habsburský | ||||||||||||
Filip I. Sličný | ||||||||||||
Marie Burgundská | ||||||||||||
Ferdinand I. Habsburský | ||||||||||||
Ferdinand II. Aragonský | ||||||||||||
Jana I. Kastilská | ||||||||||||
Isabela Kastilská | ||||||||||||
Maxmilián II. Habsburský | ||||||||||||
Kazimír IV. Jagellonský | ||||||||||||
Vladislav II. Jagellonský | ||||||||||||
Alžběta Habsburská | ||||||||||||
Anna Jagellonská | ||||||||||||
Gaston II. de Foix-Candale | ||||||||||||
Anna de Foix a Candale | ||||||||||||
Kateřina z Foix | ||||||||||||
Maxmilián III. Habsburský | ||||||||||||
Maxmilián I. Habsburský | ||||||||||||
Filip I. Sličný | ||||||||||||
Marie Burgundská | ||||||||||||
Karel V. | ||||||||||||
Ferdinand II. Aragonský | ||||||||||||
Jana I. Kastilská | ||||||||||||
Isabela I. Kastilská | ||||||||||||
Marie Španělská | ||||||||||||
Ferdinand, vévoda z Viseu | ||||||||||||
Manuel I. Portugalský | ||||||||||||
Beatrix Portugalská | ||||||||||||
Isabela Portugalská | ||||||||||||
Ferdinand II. Aragonský | ||||||||||||
Marie Aragonská | ||||||||||||
Isabela I. Kastilská | ||||||||||||
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Maxmilián III. Habsburský na Wikimedia Commons
- http://www.thepeerage.com/p11205.htm#i112043
- Krátká biografie (německy)
- Biografie (německy)
- Portrét
Reference
- ↑ a b Darryl Roger Lundy: The Peerage.
Literatura
- HAMANNOVÁ, Brigitte. Habsburkové. Životopisná encyklopedie. Praha: Brána ; Knižní klub, 1996. 408 s. ISBN 80-85946-19-X.
- MACŮREK, Josef. Dozvuky polského bezkráloví z roku 1587. Příspěvek k osvětlení snah rodu habsburského o získání koruny polské v letech 1588-94. Praha: Filosofická fakulta University Karlovy, 1929. 195 s.
- ČECHURA, Jaroslav; MIKULEC, Jiří; STELLNER, František. Lexikon českých panovnických dynastií. Praha: AKROPOLIS, 1996. 232 s. ISBN 80-85770-30-X.
Velmistr řádu německých rytířů | ||
---|---|---|
Předchůdce: Heinrich VIII. von Bobenhausen | 1590–1618 Maxmilián III. Habsburský | Nástupce: Karel Habsburský |