Kočka zlatá
![]() | |
---|---|
![]() | |
Stupeň ohrožení podle IUCN | |
![]() zranitelný[1] (jako Caracal aurata) | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | živočichové (Animalia) |
Kmen | strunatci (Chordata) |
Třída | savci (Mammalia) |
Řád | šelmy (Carnivora) |
Čeleď | kočkovití (Felidae) |
Podčeleď | malé kočky (Felinae) |
Rod | Caracal |
Binomické jméno | |
Caracal aurata (Temminck, 1827) | |
![]() rozšíření kočky zlaté | |
Poddruhy | |
| |
Synonyma | |
| |
Sesterská skupina | |
karakal (Caracal caracal) | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Kočka zlatá (Caracal aurata) je středně velká kočkovitá šelma z podčeledi malé kočky obývající deštné lesy rovníkové Afriky. Druh popsal v roce 1827 Coenraad Jacob Temminck. V minulosti byla zařazována do rodu Felis a Profelis, nyní je zástupcem rodu Caracal. Vypadá jako kočka Temminckova, s kterou ale není blízce příbuzná. Jejím nejbližším příbuzným je karakal, s nímž někdy sdílí i habitat. Vyskytuje se ve dvou základních barevných variantách: zlato-červeno-hnědé a stříbro-šedé. Tyto varianty se mohou barevně prolínat. Některé populace jsou hustě skvrnité po celém těle, jiné mají jen nezřetelné skvrny na břiše. Výskyt melanismu byl také zaznamenán. Tělo dosahuje délky do 1 metru, zcela výjimečně i poněkud více a ocas měří maximálně 37 centimetrů. Hmotnost se nejčastěji pohybuje od 5 do 16 kg, samci bývají zřetelně větší než samice. Kočka zlatá je šelma s nepravidelnou aktivitou, může být aktivní i odpočívat kdykoliv během dne. Živí se především hlodavci, hmyzožravci, ptáky, damany, malými lesními antilopami a opicemi. Při lovu používá metodu překvapivého přepadu a krátkého pronásledování. Loví především na zemi. Zástupci druhu se v přírodě dožívají zřejmě okolo 10 let, v zajetí to může být až 20.
O chování a rozmnožování této šelmy existuje minimum věrohodných informací, obecně jde o jednu z nejméně prozkoumaných divokých koček. V registrovaných zoo žije v současnosti (2015) jen jeden zástupce druhu.[2] První fotografie této šelmy z volné přírody (z fotopastí) pocházejí až z konce 20. století, první krátké filmové záběry vznikly v roce 2011. Mezinárodní svaz ochrany přírody hodnotí kočku zlatou jako zranitelný druh. Hlavním důvodem je neznámá velikost populace, ztráta stanovišť vlivem kácení lesů a rozsáhlý obchod s masem lesních zvířat v oblasti rovníkové Afriky.
Taxonomie
Nizozemský zoolog Coenraad Jacob Temminck popsal kočku zlatou v roce 1827 jako dva druhy: Felis aurata a Felis celidogaster. Byl totiž přesvědčen, že dvě základní barevné formy představují dva rozdílné druhy. V roce 1907 upravil toto dělení britský specialista na taxonomii Reginald Innes Pocock, když obě barevné varianty zařadil do jednoho druhu.[3] Tentýž vědec v roce 1917 vyjmul kočku zlatou z rodu Felis a doporučil nadále používat zařazení do rodu Profelis. První taxonomové považovali kočku zlatou a kočku Temminckovu (Catopuma temmincki) za blízce příbuzné druhy a řadili je do stejného rodu (Felis či Profelis). Až v roce 1974 německý zoolog Helmut Hemmer obě šelmy oddělil do rozdílných rodů. Genetické studie odhalily, že tyto druhy nejsou blízce příbuzné a že jejich vzhledová podobnost vznikla na základě konvergenční evoluce.[4] Zjistilo se nicméně, že kočka zlatá je blízce příbuzná s karakalem, s nímž je od roku 2006 řazena do rodu Caracal.[5][6] Rod Caracal se od ostatních kočkovitých oddělil zhruba před 8,5 miliony let, asi před 5,6 z tohoto rodu divergoval serval a zřejmě před 1,9 miliony let se vývojově odštěpili kočka zlatá a karakal.[5][6] Ačkoliv přední vědecké a ochranářské instituce doporučují používat vědecké jméno Caracal aurata, někteří vědci stále používají pojmenování Profelis aurata.[7][8][4][9][10][11][12][13][14]
Kočka zlatá vytváří dva poddruhy.
- Caracal aurata aurata – žije ve střední a východní Africe, srst má obvykle málo skvrn
- Caracal aurata celidogaster – žije v západní Africe, zástupci subspecie mají výrazně skvrnitou srst
Předělem mezi oběma poddruhy je řeka Cross v Nigérii a Kamerunu a řeka Kongo. V prostoru mezi těmito dvěma řekami žijí přechodné formy těchto subspecií.[9][11][15] Existence poddruhů může být sporná, v tom případě půjde o pouhé variace.[16]
Vzhled
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cc/Profelis_aurata_05_MWNH_254.jpg/220px-Profelis_aurata_05_MWNH_254.jpg)
Kočka zlatá je asi dvakrát větší než velcí jedinci kočky domácí. Je silně stavěná, má relativně dlouhé nohy (ale kratší než serval a karakal) a kulatou hlavu, která je vzhledem k velikosti těla poměrně malá. Tlapy má mohutné. Dosahuje hmotnosti 5–16 kg. Samice váží nejčastěji 6 až 8 kg, samci 8 až 14 kg. Délka těla se pohybuje od 61 do 101 cm. Ocas je v relativně krátký, což je jedním z typických znaků kočky zlaté. Měří 16 až 37 cm, přičemž nejčastěji okolo 30 cm. Výška v kohoutku osciluje mezi 38 až 51 cm.[7][4][11][17] Vyskytuje se ve dvou základních barevných formách: šedé a „zlaté“ (červeno-hnědé). Srst na bocích a hřbetě může být jednobarevná nebo skvrnitá. Břicho, krk, brada a tváře jsou vždy světlejší než zbytek těla, mohou být až bílé. Ocas je naopak tmavší a je zakončený černou špičkou. Melanismus se vyskytuje u některých populací v četnosti do 6 %.[9][11] Oči mají zelenou nebo zlatavě hnědou barvu. Uši jsou menší, zakulacené, na vnější straně tmavé. Ocas má černý konec.[16]
V západní Africe bývají kočky zlaté skvrnitější, kresba se může objevit na celém těle nebo jen na zádech, nohou a krku. Tyto hodně skvrnité kočky tvoří poddruh C. a. celidogaster. Kočky, které žijí na východní části areálu mívají kresbu jen na nohou a na břiše. Takto zbarvené kočky jsou tedy považovány za poddruh C. a. aurata.[11][15]
Barevné formy, šedá a zlatá, byly v minulosti rozlišeny jako samostatné druhy.
Rozšíření
Kočka zlatá žije v lesích rovníkové Afriky. Státy, v níž je prokázán k roku 2015 její výskyt, jsou Angola, Kamerun, Středoafrická republika, Kongo, Demokratická republika Kongo, Pobřeží slonoviny, Rovníková Guinea, Gabon, Ghana, Guinea, Libérie, Sierra Leone, Uganda a Keňa.[13][18][19] Při průzkumu pomocí fotopastí byla v roce 2018 objevena i v Tanzanii, konkrétně na severozápadě země v Minziro Nature Forest Reserve.[20] Velmi pravděpodobný je též výskyt v jižním Senegalu, Rwandě, Burundi, a národním parku Omo v Etiopii.[11] Z Gambie, Guiney-Bissau, Toga a Beninu chybějí důkazy o přítomnosti této šelmy, avšak přinejmenším v Guineji-Bissau ještě donedávna žila.[13][21]
Stanoviště
Základním habitatem kočky zlaté je primární deštný prales, nezasažený člověkem. Žije též v bambusových lesích, lesních mokřadech, horských vřesovištích, galeriových lesích. Do určité míry je schopna se přizpůsobit kácení lesů, obývá pak hustý podrost a křoviny. Vyskytuje se také v suchých tropických lesích a na lesnatých savanách, ale jen zřídka. Byla spatřena též v banánových plantážích a poblíž lidských vesnic. Obývá území do nadmořské výšky 3600 metrů.[7][4][11][17]
Biologie
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ee/Cephalophus_monticola.jpg/220px-Cephalophus_monticola.jpg)
Jsou to samotáři, aktivní kdykoliv během dne. Dříve uváděná a donedávna předpokládaná noční či soumračná aktivita[17] se nepotvrdila. Průzkum za pomoci fotopastí neodhalil žádnou pravidelnost ani žádnou jednoznačně danou část dne, kterou by kočka upřednostňovala pro svůj pohyb v teritoriu.[9] Mapování aktivity koček zlatých a levhartů skvrnitých v kamerunské rezervaci Dja Faunal Reserve za pomocí fotopastí nicméně odhalilo, že kočka zlatá se nejspíše snaží levhartům vyhýbat a je činorodá v těch hodinách (obvykle mezi 7. a 10. hodinou ranní), kdy levhart ne (nejčastěji mezi 5. a 6. hodinou a pak okolo 11. hodiny).[22]
Potrava
Kočky zlaté jsou aktivní lovci. Přestože umějí dobře šplhat, potravu hledají většinou na zemi, někdy mohou k útoku využít i nízkého větvoví. Loví většinou menší živočichy, jako jsou hlodavci, hmyzožravci a ptáci, dokážou však zdolat také malé antilopy, především chocholatky, které na některých místech tvoří významnou část jejich kořisti. Někdy zabíjejí i opice několika různých druhů (zvláště kočkodany, guerézy a komby). Bylo několikrát pozorováno, že opice spustí poplach, když zahlédnou kočku zlatou.[9][11][23][24] Napadají i stromové damany pralesní.[7] Výjimečně si přilepší obojživelníky, netopýry či rybami. Zřejmě nepohrdnou ani mršinou. Podle některých zpráv kořistí i dobytek (ovce, kozy) a drůbež, nicméně v mnoha případech mohlo jít o záměnu se servalem.[11] Zabíjejí prokousnutím šíje či hlavy, antilopky nejspíše zardousí.[9][11]
Ituri, Dem. rep. Kongo (60 vzorků) | Ndoki, Republika Kongo (36 vzorků) | Dzanga, Středoafrická rep. (17 vzorků) | Bwindi, Uganda (42 vzorků) | |
---|---|---|---|---|
Antilopka zakrslá (Neotragus batesi) | 4 | 0 | 0 | * |
Chocholatka modrá (Philantomba monticola) | 15 | 16 | 22 | * |
Chocholatka západní (Cephalophus callipygus) | 0 | 0 | 16 | * |
Chocholatka černohřbetá (Cephalophus dorsalis) | 1 | 0 | 0 | * |
Chocholatky bez nerozlišení | * | * | * | 54 |
Štětkoun šedý (Potamochoreus larvatus) | 0 | 0 | 0 | 6 |
Kopytníci celkem | 20 | 16 | 38 | 60 |
Kočkodan muido (Cercopithecus cephus) | * | 0 | 6 | * |
Kočkodani bez rozlišení | 3 | 0 | 0 | * |
Komba malá (Galagoides demidovii) | 0 | 3 | 0 | 0 |
Primáti celkem | 3 | 3 | 6 | 10 |
Hlodavci celkem | 50 | 69 | 40 | 14 |
Další malí savci celkem | 8 | 3 | 11 | 0 |
Ptáci celkem | 11 | 0 | 0 | 12 |
Vejce | 0 | 0 | 0 | 2 |
Rozmnožování
O rozmnožování ve volné přírodě neexistují prakticky žádné informace. Teprve nedávno byly alespoň získány fotografie samic s mláďaty.[26] Ze zajetí nicméně máme několik zpráv o rozmnožování. Březost trvá 75–78 dní, pak se narodí pouze jedno nebo dvě koťata. Při narození váží 180 až 235 gramů. Vidět začínají po 6 dnech, maso přijímají od 40 dnů věku.[16] Velmi rychle rostou (rychleji než jiné druhy koček srovnatelné velikosti) a jsou odstavena už v 6 týdnech. Samice pohlavně dospívají v 11 měsících, samci až v 18 měsících.[7][11] V zajetí se dožívají 15 až 21 let.[27]
Predace, nemoci, paraziti
Jediným dosud zjištěným predátorem kočky zlaté je levhart skvrnitý. Zbytky této kočky byly nalezeny v pěti ze 196 levhartích exkrementů, jež byly posbírány v NP Lopé v Gabonu a podrobeny zkoumání.[28] Rovněž tak komparativní analýza ze Zairu (dnes Demokratická republika Kongo) potvrdila predaci kočky ze strany levharta.[25]
Zjištěnými parazity jsou Dirofilaria granulossa, Taenia taeniaeformis (tasemnice kočičí) a Ligula (řemenatka).[11]
Kočka zlatá a člověk
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4b/Profelis_aurata_%28African_golden_cat%29_fur_skins.jpg/220px-Profelis_aurata_%28African_golden_cat%29_fur_skins.jpg)
Kultura
Pygmejové věří, že ocas kočky zlaté je talisman, který jim pomůže ulovit slona.[17] Kožešina je také součást ceremoniálních tradičních oděvů.[17] Některá etnika věří, že její vlastnictví může obecně přinést štěstí. Dále se do ní balí některé cenné předměty.[13]
Hrozby
Kočka zlatá nepatří mezi hlavní obchodní artikly tzv. lovců lesního masa (bushmeat hunters). Nicméně je-li chycena, obvykle do pasti v podobě oka, její maso bývá obvykle zkonzumováno a kožešina prodána na trhu, například v Yaoundé či Kampale.[13]
Odlesňování krajiny představuje důležitou hrozbu pro populace koček zlatých. Za posledních 15 let přišla šelma asi o 6,5 % svého habitatu vinou kácení původních tropických lesů. Další velkou hrozbou je intenzivní lov zvířat všech velikostí, který v lesích rovníkové Afriky vytváří tzv. efekt prázdného lesa. Ve vzdálenosti 10 až 15 km od lidských sídel bývá lesní fauna prakticky zdecimována. To přímo i nepřímo přispívá k úbytku kočičí populace. Tyto hrozby se ještě zintenzivňují s masivním nárůstem lidské populace v rovníkové Africe (2,6 až 2,8 % ročně).[9][10][13][29]
Výzkum v Ugandě v letech 2014 až 2017 ukázal, že pytláctví představuje hlavní hrozbu. Místní lidé považují kočku zlatou za škodnou a to přesto, že k zabíjení domácích zvířat z její strany dochází jen v minimální míře.[30]
Ochrana
Kočka zlatá je zařazena do úmluvy CITES Appendix II, která obchod s ní výrazně omezuje. Lov je ve většině zemí výskytu nezákonný, případně regulovaný.[4][13]
Hlavními národními parky a chráněnými oblastmi, kde se tato šelma vyskytuje, jsou NP Gola Rainforest (Sierra Leone), PR Mount Nimba Strict (Libérie, Pobřeží slonoviny, Guinea), NP Sapo (Libérie), NP Taï a Comoé (Pobřeží slonoviny), NP Gashaka (Nigérie), rezervace Dja (Kamerun), NP Lopé a NP Ivindo (Gabon), NP Odzala a NP Nouabale-Ndoki (Kongo), NP Dzangha-Ndoki (Středoafrická republika), NP Virunga (Demokratická republika Kongo), NP Queen Elizabeth a Bwindi Impenetrable NP (Uganda).[11][13]
Reference
- ↑ The IUCN Red List of Threatened Species 2022.2. 9. prosince 2022. Dostupné online. [cit. 2023-01-02].
- ↑ REINO, Ricky. Zookeeper Travels: African Golden Cat. International Society for Endangered Cats (ISEC) Canada [online]. 2015-02-17 [cit. 2017-11-26]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ POCOCK, Reginald Innes. Proceedings of the Zoological Society of London. London: Academic Press, 1907. 860 s. Dostupné online. Kapitola Notes upon some African Species of the Genus Felis, s. 656–662.
- ↑ a b c d e NOWELL, Kristin; JACKSON, Peter. Wild Cats: Status Survey and Conservation Action Plan. Gland, Švýcarsko: IUCN/SSC Cat Specialist Group, 1996. 406 s. Dostupné online. ISBN 9782831700458. S. 10–12. (anglicky)
- ↑ a b O’BRIEN, Stephen J.; JOHNSON, Warren E. The Evolution of Cats. Scientific American. July 2007, roč. 297, čís. 1, s. 68–75. Dostupné online. DOI 10.1038/scientificamerican0707-68. (anglicky)
- ↑ a b JOHNSON, Warren E.; EIZIRIK, Eduardo; PECON-SLATTERY, Jill. The Late Miocene Radiation of Modern Felidae: A Genetic Assessment. Science. 2006-01-06, roč. 311, čís. 5757, s. 73–77. PMID: 16400146. Dostupné online [cit. 2016-07-11]. ISSN 0036-8075. DOI 10.1126/science.1122277. PMID 16400146. (anglicky)
- ↑ a b c d e f SUNQUIST, Mel; SUNQUIST, Fiona. Wild Cats of the World. Chicago and London: The University of Chicago Press, 2002. 452 s. Dostupné online. ISBN 0-226-77999-8. S. 319, 336. (anglicky) (Dále jen Sunquist a Sunquist 2002).
- ↑ HUNTER, Luke; BARRETT, Priscilla. A Field Guide to the Carnivores of the World. Londýn, Cape Town, Sydney Auckland: New Holland Publishers, 2011. 240 s. S. 40, 46.
- ↑ a b c d e f g h BAHAA-EL-DIN, Laila; HENSCHEL, Philipp; BUTYNSKI, Thomas M., a kol. The African golden cat Caracal aurata: Africa's least-known felid. Mammal Review. 2015-01-01, roč. 45, čís. 1, s. 63–77. Dostupné online [cit. 2017-11-26]. ISSN 1365-2907. DOI 10.1111/mam.12033. (anglicky)
- ↑ a b African golden cat videos, photos and facts - Caracal aurata. Arkive [online]. [cit. 2017-11-26]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2017-12-01. (anglicky)
- ↑ a b c d e f g h i j k l m KINGDON, Jonathan, a kol. Mammals of Africa Volume V: Carnivores, Pangolins, Equids and Rhinoceroses. Bloomsburry, London: Bloomsbury Natural History, 2013. Kapitola RAY, J. C.; BUTYNSKY T. M. "Profelis aurata" African Golden Cat, s. 168–173.
- ↑ MOWBRAY, Sean. Feline Unseen: The African Golden Cat. news.mongabay.com [online]. 2015-08-10 [cit. 2017-11-26]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d e f g h BAHAA-EL-DIN, L.; MILLS, D., a kol. Caracal aurata. IUCN Red List of Threatened Species. 2015. Dostupné online [cit. 2017-11-26]. DOI 10.2305/iucn.uk.2015-2.rlts.t18306a50663128.en.
- ↑ Kamera natočila v pralese nepolapitelnou zlatou kočku. Novinky.cz. Borgis, 2015-02-04. Dostupné online [cit. 2017-11-26].
- ↑ a b KITCHENER, A. C., a kol. A revised taxonomy of the Felidae. The final report of the Cat Classification Task Force of the IUCN/ SSC Cat Specialist Group. Cat News Special Issue 11 [online]. IUCN/SSC Cat Specialist Group, Winter 2017 [cit. 2017-12-25]. Dostupné online.
- ↑ a b c CASTELLÓ, José R. Felids and Hyenas of the World. Wildcats, Panthers, Lynx, Pumas, Ocelots, Caracals, and Relatives. 1. vyd. Princeton and Oxford: Princeton University Press, 2020. ISBN 978-0-691-21186-2. E-book.
- ↑ a b c d e GUGGISBERG, Charles A. W. Wild Cats of the World. [s.l.]: Taplinger Pub Co, 1975. 253 s. Dostupné online. S. 72-74.
- ↑ BUTYNSKI, Thomas M.; DOUGLAS-DUFRESNE, Helen; DE JONG, Yvonne A. Identification, Distribution and Conservation Status of the African Golden Cat Caracal aurata In Kenya. Journal of East African Natural History. 2012-09-01, roč. 101, čís. 1, s. 3–16. Dostupné online [cit. 2017-11-26]. ISSN 1026-1613. DOI 10.2982/028.101.0103.
- ↑ ARONSEN, Gary P. New photographic evidence of the African golden cat (Profelis aurata Temminck) at Mainaro, Kibale National Park, Uganda. African Journal of Ecology. 2010-06-01, roč. 48, čís. 2, s. 541–545. Dostupné online [cit. 2017-11-26]. ISSN 1365-2028. DOI 10.1111/j.1365-2028.2009.01117.x. (anglicky)
- ↑ GRECO, Ilaria; ROVERO, Francesco. The African golden cat Caracal aurata in Tanzania: first record and vulnerability assessment. Oryx. 2020-11-12, s. 1–4. Dostupné online [cit. 2020-12-05]. ISSN 0030-6053. DOI 10.1017/S003060532000040X. (anglicky)
- ↑ WILSON, Don E.; REEDER, DeeAnn M. Mammal Species of the World: A Taxonomic and Geographic Reference. [s.l.]: JHU Press, 2005. 2201 s. Dostupné online. ISBN 9780801882210. (anglicky) Google-Books-ID: JgAMbNSt8ikC.
- ↑ BRUCE, Tom, a kol. African golden cat and leopard persist in the Dja Faunal Reserve, Cameroon. CATnews. Autumn 2018, čís. 68, s. 24–25.
- ↑ VAUGHAN, Adam. Dramatic footage of African golden cat sheds light on species. The Guardian. 2015-01-29. Dostupné online [cit. 2017-11-26]. ISSN 0261-3077. (anglicky)
- ↑ GANNON, Megan. African Golden Cat Attacks Monkeys in Rare Camera Trap Footage. Live Science. 2015-01-28. Dostupné online [cit. 2017-11-26].
- ↑ a b HART, J. A.; KATEMBO, M.; PUNGA, K. Diet, prey selection and ecological relations of leopard and golden cat in the Ituri Forest, Zaire. African Journal of Ecology. 1996-12-01, roč. 34, čís. 4, s. 364–379. Dostupné online [cit. 2017-11-26]. ISSN 1365-2028. DOI 10.1111/j.1365-2028.1996.tb00632.x. (anglicky)
- ↑ BADORE, Margaret. Rare African golden cat kittens photographed for the first time. TreeHugger. 2015-01-30. Dostupné online [cit. 2017-11-26].
- ↑ BEADLE, Sam. Profelis aurata (African golden cat). Animal Diversity Web [online]. 2011 [cit. 2017-11-26]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ HENSCHEL, P.; ABERNETHY, K. A.; WHITE, L. J. T. Leopard food habits in the Lopé National Park, Gabon, Central Africa. African Journal of Ecology. 2005-03-01, roč. 43, čís. 1, s. 21–28. Dostupné online [cit. 2017-12-03]. ISSN 1365-2028. DOI 10.1111/j.1365-2028.2004.00518.x. (anglicky)
- ↑ BAHAA-EL-DIN, Laila; SOLLMANN, Rahel; HUNTER, Luke T.B. Effects of human land-use on Africa's only forest-dependent felid: The African golden cat Caracal aurata. Biological Conservation. 2016, roč. 199, s. 1–9. Dostupné online [cit. 2017-11-26]. DOI 10.1016/j.biocon.2016.04.013.
- ↑ MUGERWA, Badru. African golden cat Conservation Case Study. www.speciesconservation.org [online]. The Mohamed bin Zayed Species Conservation Fund [cit. 2019-05-07]. Dostupné online.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu kočka zlatá na Wikimedia Commons
Taxon Profelis aurata ve Wikidruzích
- IUCN Red List – Caracal aurata (anglicky)
- Kočka zlatá (African golden cat) na AnimalDiversityWebu (anglicky)
- Elusive Golden Cat Filmed [online]. National Geographic/Panthera, 2011 [cit. 2019-05-03]. Video. Dostupné online.
- Lékořice lysá na mujweb.atlas.cz
Kočkovití | |
---|---|
Malé kočky (Felinae) | kočka divoká • kočka šedá • kočka bažinná • kočka pouštní • kočka černonohá • manul • kočka bornejská • kočka Temminckova • kočka mramorovaná • kočka bengálská • kočka plochočelá • kočka cejlonská • kočka rybářská • kočka pampová • kočka slaništní • kočka tmavá • kočka horská • ocelot velký • ocelot stromový • margay • rys kanadský • rys ostrovid • rys iberský • rys červený • karakal • serval • kočka zlatá • jaguarundi • puma • gepard |
Velké kočky (Pantherinae) | |
†Machairodontinae | Adelphailurus • Amphimachairodus • Dinofelis • Hemimachairodus • Homotherium • Lokotunjailurus • Machairodus • Megantereon • Metailurus • Miomachairodus • Nimravides • Paramachairodus • Pontosmilus • Rhizosmilodon • Smilodon • Stenailurus • Xenosmilus hodsonae |
†Proailurinae | Proailurus • Stenogale |