Dominic Lobalu
Dominic Lobalu | |
---|---|
![]() | |
Osobní informace | |
Narození | 16. srpna 1998 (26 let) Chukudum |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Přehled medailí | ||
---|---|---|
Mistrovství Evropy v atletice | ||
zlato | Řím 2024 | běh na 10 000 |
bronz | Řím 2024 | běh na 5 000 m |
Dominic Lokinyomo Lobalu (* 16. srpna 1998, Chukudum) je běžec specializující se na běh na střední a dlouhé vzdálenosti. Narodil se v nynějším Jižním Súdánu, žije a trénuje ve Švýcarsku, je apatrida.[1]
Začátek života
Narodil se v roce 1998 v malém městě Chukudum v tehdejším Súdánu v jeho jihozápadní části, asi 25 km od hranic s Ugandou a Keňou (dnes je město v Jižním Súdánu). Pochází z etnické skupiny Didingů. V devíti letech přišel v druhé súdánské občanské válce o oba rodiče, poté vyrůstal v sirotčinci. V roce 2007 za pomoci italské neziskové organizace uprchl do sousední Keni, kde žil nejprve ve městě Juja nedaleko Nairobi. Zde chodil do školy a se spolužáky hrál fotbal.[2]
V 15 letech dostal nabídku od běžeckého tréninkového centra Tegly Loroupe v Ngongu v Keni, které provozovala pro uprchlíky s podporou Světové atletiky a které jim umožňovalo rozvíjet atletické dovednosti a případně se zapojit do soutěží na světové úrovni pod hlavičkou Atletického uprchlického tymu. Nabídku přijal.
Běžecká kariéra
V profesionální soutěži se poprvé objevil v dubnu 2017 ve štafetové soutěži v bahamském Nassau, kde běžel ve štafetě na 4 × 800 metrů. V závodě skončila štafeta s velkým rozdílem poslední.[3] Nedlouho před svými 19. narozeninami startoval na mistrovství světa v atletice 2017, kde běžel běh na 1500 metrů, v němž skončil předposlední, když poslední závodník upadl.[4] Na mistrovství Afriky v atletice v roce 2018 nigerijské Asabě startoval v běhu na 5000 metrů, kde skončil již na desátém místě v polovině startovního pole.[5] Ve všech závodech startoval pod hlavičkou Atletického uprchlického týmu.
V květnu 2019 se v rámci Ženevského maratonu ve švýcarské Ženevě účastnil běhu na 10 000 m, který vyhrál.[6] Po sporu s vedením týmu o finanční odměnu s kolegou z týmu, kterým byl jihosúdánský uprchlík Gatkuoth Puok Thiep, opustili hotel a nenastoupili na zpáteční let.[7] Hotel opustili pouze s oblečením a doklady, neměli peníze, kontakty ani neuměli německy či francouzsky. Později uvedl, že finanční spor byl poslední kapkou poté, co se v týmu cítil jako osoba druhé kategorie. V tréninkovém centru měli zajištěnou stravu a ubytování ve čtyřlůžkových pokojích, jinak dostávali jen kapesné 5 tis. keňských šilinků (asi 900 Kč) a nedostávali ani finanční odměny z vyhraných závodů. Podobným způsobem tým opustilo dalších pět atletů.[8]
Oba atleti následně požádali o azyl ve švýcarském uprchlickém centru. Imigrační úředník ho propojil s učitelem a běžeckým trenérem Markusem Hagmannem ze St. Gallenu. Lobalu tak mohl pokračovat v tréninku běhu a závodění.[7] V závodech startuje za Švýcarsko, švýcarské (ani jiné) občanství však nemá a získat ho může nejdříve v roce 2032,[4] status uprchlíka nezískal.[9] To mu nebránilo soutěžit ve většině soutěží s výjimkou olympiád a mistrovství světa, kde je občanství vyžadováno a útěkem z uprchlického týmu ztratil možnost za něj startovat.[7] Bez pasu však obtížně cestuje mimo Evropský hospodářský prostor.
V letech 2019 až 2021 startoval na lokálních soutěžích ve Švýcarsku, když jako žadatel o azyl nemohl opustit zemi.[7] Na mezinárodní soutěži se objevil v roce 2022 na mítinku Diamantové ligy ve švédském Stockholmu, kde startoval v běhu na 3000 metrů, který překvapivě vyhrál.[10] V roce 2023 vyhrál na stejné trati na mítinku v Záhřebu a svým časem vylepšil rekord závodu.[11] Žádost Švýcarské atletické federace o jeho start na Mistrovství světa v atletice 2023 Světová atletika zamítla.[9] V roce 2024 se zúčastnil Mistrovství Evropy v atletice 2024, kde startoval ve dvou závodech. V běhu na 5000 metrů získal bronzovou medaili a v běhu na 10 000 metrů pak zlatou. Mezinárodní olympijský výbor mu v červnu 2024 povolil start Letní olympijské hrách v Paříži pod hlavičkou uprchlického týmu v běhu na 5000 metrů.[12]
Ve filmu
Byl o něm natočen dokument The Right to Race.[13][14][7]
Reference
- ↑ BLOOM, Ben. ‘I’m born to suffer’: refugee athlete Dominic Lobalu on race to find a home. The Observer. 2023-06-18. Dostupné online [cit. 2024-07-27]. ISSN 0029-7712. (anglicky)
- ↑ Lokinyomo: ‘I want to be the first refugee to get a medal’. worldathletics.org [online]. [cit. 2024-07-27]. Dostupné online.
- ↑ 4x800 Metres Relay Result. worldathletics.org [online]. [cit. 2024-07-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b PLŠKOVÁ, Markéta. Bronz pro Švýcarsko, ale bez občanství. Jsem zvyklý trpět, směje se uprchlík. iDNES.cz [online]. 2024-06-09 [cit. 2024-07-27]. Dostupné online.
- ↑ African Championships. worldathletics.org [online]. [cit. 2024-07-27]. Dostupné online.
- ↑ Dominic Lokinyomo LOBALU. worldathletics.org [online]. [cit. 2024-07-27]. Dostupné online.
- ↑ a b c d e HUBER, Martin Fritz. The Fastest Man Without a Country [online]. 2023-06-20 [cit. 2024-07-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ WALT, Vivienne. Why Athletes Are Running Away From the Olympic Refugee Team. TIME [online]. 2021-07-08 [cit. 2024-07-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b LÉMAN, Bleu. Dominic Lobalu: World Athletics prend son temps. www.lemanbleu.ch [online]. [cit. 2024-07-27]. Dostupné online. (francouzsky)
- ↑ Dominic Lobalu claims first Diamond League win for On [online]. [cit. 2024-07-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Český atletický svaz. Úspěšní čeští běžci v Záhřebu. Atletika.cz [online]. [cit. 2024-07-27]. Dostupné online.
- ↑ New European champion runner for Switzerland invited by IOC to rejoin Olympic refugee team for Paris. AP News [online]. 2024-06-13 [cit. 2024-07-27]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ The Right to Race – Dominic Lokinyomo Lobalu’s journey to the Olympics. On Shop [online]. [cit. 2024-07-27]. Dostupné online.
- ↑ BULLOCK, Richard. The Right to Race. [s.l.]: Hungry Man Dostupné online. IMDb ID: tt30015667 event-location: Switzerland.
Externí odkazy
- Dominic Lobalu na stránkách Světové atletiky (anglicky)