El Trofeu Transatlàntic (oficialment, en anglès: Transatlantic Trophy), conegut també com a Transatlantic Match i anomenat inicialment Anglo-American Match Races, va ser un torneig anual de curses de motociclisme celebrat a Gran Bretanya en què s'enfrontaven les seleccions del Regne Unit i els Estats Units. Es va disputar de 1971 a 1991, la majoria de vegades durant el cap de setmana de Pasqua, als circuits de Brands Hatch, Mallory Park i Oulton Park, tot i que algunes curses es van celebrar a Donington Park i Snetterton. Al llarg de la seva història s'hi van fer servir tres especificacions diferents de motocicletes: AMA/F750, Superbike i GP.[1]
Història
Al tombant de la dècada del 1960, els periodistes britànics Gavin Trippe i Bruce Cox dirigien el setmanari amb seu a CalifòrniaMotor Cycle Weekly i promovien curses de motociclisme als EUA. Desitjant de promocionar els pilots nord-americans al Regne Unit, durant la Daytona 200 de 1970 tots dos es van reunir amb Chris Lowe, de la Motor Circuit Developments (MCD) -entitat que dirigia els circuits de Brands Hatch, Oulton Park i Mallory Park- i Jim Swift, del British Motorcycle Racing Club, i entre tots van dissenyar allò que havia de ser el Trofeu Transatlàntic i que inicialment anomenaren Anglo-American Match Races. Ron Grant, el director de l'equip Suzuki dels Estats Units, va donar suport al pla.[2][3] Chris Lowe va negociar amb BSA/Triumph, que va acceptar de subministrar motocicletes tricilíndriques de 750 cc per als pilots i donar suport a la competició.[4]
La BSA Rocket 3 que va pilotar John Cooper (UK) a l'edició de 1971
BSA/Triumph va retirar el seu suport després de l'edició de 1971 i John Player en va esdevenir el patrocinador principal a partir de 1972. El nom del torneig es va canviar a Transatlantic Trophy aquell mateix any.[5]
El format inicial del Trofeu era de dues curses a cadascun dels tres circuits durant el cap de setmana de Pasqua: Brands Hatch (divendres Sant), Mallory Park (diumenge de Pasqua) i Oulton Park (dilluns de Pasqua).[6] Marlboro en va esdevenir el patrocinador principal el 1979.[7] A finals de 1982, Motor Circuit Developments va vendre Mallory Park i el 1983 es va fer servir el circuit de Snetterton com a tercer equipament. Per tal d'encaixar amb el calendari de curses d'aquest circuit, les curses es van traslladar al cap de setmana del Primer de Maig.[8] A finals de 1983 hi va haver denúncies d'irregularitats financeres per part de Motor Circuit Developments. Tom Wheatcroft, propietari de Donington Park, hi va intervenir i el Trofeu sencer es va organitzar en aquest circuit a partir de 1984.[9] Aquell any no hi hagué cap patrocinador principal,[10] però Shell Oils va patrocinar la competició a partir de 1985[11] i fins a 1987.[12] Brands Hatch es va tornar a fer servir el 1987, en què s'hi van fer tres curses i les sis restants a Donington.[13]
Donington havia d'acollir la ronda inaugural del Campionat del Món de Superbike (WSB) el diumenge de Pasqua de 1988. Com que tant aquest campionat com el Transatlantic Match feien servir motocicletes amb especificacions similars, el Transatlantic Trophy es va ampliar a quatre equips, es va rebatejar com a Eurolantic Challenge i es va permetre que, a banda dels anglesos i americans, hi participessin també pilots d'altres països europeus.[14] El torneig no es va celebrar els anys 1989 i 1990. L'edició final, coneguda com a Transatlantic Superbike Challenge, es va celebrar el maig de 1991 a Brands Hatch i Mallory Park.[1]
Declivi
El 1984, el pilot d'HondaFreddie Spencer es va estavellar durant el Trofeu i es va trencar els ossos dels peus. Això va fer que es perdés el Gran Premi d'Espanya. El seu company d'equip Ron Haslam també va caure. Honda va retirar el seu suport a l'esdeveniment. Altres fabricants van seguir el seu exemple durant els anys següents. Sense els millors pilots, la competició va decaure i es va acabar cancel·lant després de l'edició de 1991.[3][9][9]
Reedicions
El 1996, Triumph Motorcycles Ltd va fer reviure el concepte amb un Match de tres curses monomarca a Donington amb el model Speed Triple de 900 cc. Entre els nord-americans que hi van competir hi havia Dave Aldana, que havia competit a les primeres edicions de l'històric torneig (l'Anglo-American Match) el 1971. Gran Bretanya va guanyar la general per 614-426.[13][15]
El concepte es va reviure de nou el maig de 2015 com a part del Festival of Motorcycling que organitza la revista Motor Cycle News al recinte firal d'East of England, a Peterborough, on es va organitzar un Trofeu Transatlàntic entre equips britànics i americans en curses de flat track.[16] L'esdeveniment es va repetir al Festival del 2016.[17][18]
A finals de 2015, els responsables de MotoAmerica i del BSB van estudiar la possibilitat de recuperar el Trofeu Transatlàntic amb curses en tres circuits diferents durant un cap de setmana llarg.[19]
Resultats
Sistema de puntuació
El sistema de puntuació va anar canviant lleugerament al llarg dels anys. A tall d'exemple, el que es va aplicar el 1980 era el següent:[20]
Posició
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
16
Punts
16
15
14
13
12
11
10
9
8
7
6
5
4
3
2
1
A cada cursa, a més, els setze primers classificats rebien 6,25 £ (uns 7,35 € al canvi), el primer de cada volta en rebia 5 i l'equip guanyador, 1.000.[20]
Llista de guanyadors
Equip guanyador
Anglo-American Match Races
Edició
Any
Equip
Resultats
Equip
I
1971
UK
183-137[21]
USA
Transatlantic Trophy
Edició
Any
Equip
Resultats
Equip
II
1972
UK
252-210[21]
USA
III
1973
UK
416-398[21]
USA
IV
1974
UK
416-401[21]
USA
V
1975
UK
242-279[21]
USA
VI
1976
UK
412-384[21]
USA
VII
1977
UK
380-405[21]
USA
VIII
1978
UK
435-379[21]
USA
IX
1979
UK
352-448[21]
USA
X
1980
UK
370-442[22]
USA
XI
1981
UK
466-345[13]
USA
XII
1982
UK
491-313[13]
USA
XIII
1983
UK
245-198[13]
USA
XIV
1984
British Commonwealth
136-259[13]
USA
XV
1985
UK
336-254[13]
USA
XVI
1986
UK
314-214[13]
USA
XVII
1987
UK
745.5-993.5[13]
USA
Eurolantic Challenge
Edició
Any
Equip
Resultats
Equip
XVIII
1988
UK 1
586-570[23]
USA
UK 2
281-287
Europa
Transatlantic Superbike Challenge
Edició
Any
Equip
Resultats
Equip
XIX
1991
UK
625-161[24]
USA
Equips per edició
Es mostren en negreta els màxims anotadors de punts individuals de cada edició.
↑Cooper va estavellar la seva Yamsel 350 en una cursa complementària a Mallory Park i Croxford va ocupar el seu lloc a les curses del Trofeu en aquest circuit.[25][26]
↑Baumann va emprar una Yamaha prestada a Oulton Park després de l'avaria de la seva Kawasaki.[13]
↑Tait va emprar una Kuhn Norton per a la segona cursa a Brands Hatch després que la seva Triumph de fàbrica s'espatllés. Va completar la resta del torneig amb una Boyer Triumph.[13]
Referències
↑ 1,01,1Cardoso, Luís. «Transatlantic Trophy» (en anglès). motospotnews, 03-08-2019. [Consulta: 3 abril 2021].
↑Cox, Bruce. «The Anglo-american match races» (en anglès). Classic Racer. pressreader.com, 18-10-2016. [Consulta: 28 març 2021].
↑ 3,03,1Miller, Robin. «Brands Hatch supremo Chris Lowe has died» (en anglès). BikeSport, 26-11-2019. [Consulta: 28 març 2021].
↑ 4,04,1«Brands Hatch Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 09-04-1971. [Consulta: 30 març 2021].
↑ 5,05,1«Brands Hatch Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 31-03-1972. [Consulta: 30 març 2021].
↑«750s: Racing goes technicolour» (en anglès). motorcyclenews.com, 10-04-2016. [Consulta: 29 març 2021].
↑«Brands Hatch Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 13-04-1979. [Consulta: 1r abril 2021].
↑«Match Races: Part 4» (en anglès). Classic Racer. PressReader, 18-04-2017. [Consulta: 2 abril 2021].
↑ 9,09,19,29,39,4Barker, Stuart. «Whatever happened to Transatlantic racing?» (en anglès). motorcyclenews.com, 31-05-2016. [Consulta: 29 març 2021].
↑ 10,010,1«Donington Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 21-04-1984. [Consulta: 1r abril 2021].
↑ 11,011,1«Donington Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 06-04-1985. [Consulta: 1r abril 2021].
↑ 12,012,1«Brands Hatch Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 17-04-1987. [Consulta: 2 abril 2021].
↑Fraser, Colin. «Colin's Corner: Remembering the first ever World Superbike Race"» (en anglès). rssing.com, 17-03-2012. [Consulta: 3 abril 2021].
↑Edwards, David «Notes from Seat 21A» (en anglès). Cycle World Magazine, agost 1996 [Consulta: 2 abril 2021].
↑«Historic race bikes line up for MCN Festival» (en anglès). Classic Motorbikes, 16-04-2015. [Consulta: 29 març 2021].
↑«The MCN festival of Motorcycling – Sidecarland» (en anglès). sidecarland.co.uk. [Consulta: 29 març 2021].
↑«British domination at DTRA» (en anglès). MC Federation, 20-05-2016. [Consulta: 29 març 2021].
↑«MotoAmerica, BSB Officials Considering Reviving Trans-Atlantic Match Races» (en anglès). Roadracing World Magazine | Motorcycle Riding, Racing & Tech News, 30-12-2015. [Consulta: 2 abril 2021].
↑ 20,020,1«The points» (PDF) (en anglès) p. 37. Motor Cycle News, 02-04-1980. [Consulta: 27 març 2021].
↑Swift, Jim. Foulis. Ride it! : the complete book of big bike racing (en anglès), 1976, p. 64. ISBN 978-0-85429-220-2.
↑«Brands Hatch Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 20-04-1973. [Consulta: 31 març 2021].
↑«Brands Hatch Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 12-04-1974. [Consulta: 31 març 2021].
↑«Mallory Park Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 30-03-1975. [Consulta: 31 març 2021].
↑«Mallory Park Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 18-04-1976. [Consulta: 31 març 2021].
↑Assoc, American Motorcyclist. Roberts, Hennen lead U.S. team past British in Match Races (en anglès), juny 1977, p. 27 [Consulta: 28 març 2021].
↑ AMA. Match Races: Far from perfect, but still neat (en anglès), juny 1978, p. 30 [Consulta: 28 març 2021].
↑«Underdog Yanks Blitz British» (en anglès). American Motorcyclist, juliol 1979. [Consulta: 28 març 2021].
↑«Brands Hatch Programme (part 1)» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 04-04-1980. [Consulta: 1r abril 2021].
↑«Donington Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 30-03-1986. [Consulta: 2 abril 2021].
↑«Brands Hatch Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 01-04-1988. [Consulta: 2 abril 2021].
↑«Brands Hatch Programme» (PDF) (en anglès). daveriley.weebly.com, 06-05-1991. [Consulta: 2 abril 2021].
Bibliografia
Mas Godayol, Josep (Director). «El Mach Angloamericano». A: Dos Ruedas. Gran enciclopedia ilustrada de la moto (en castellà). Barcelona: Editorial Delta, 1980, p. 121-125 (vol. I). ISBN 84-85822-02-1.
Enllaços externs
«1980 Transatlantic Race Brands Hatch». Vídeo de les curses a Brands Hatch de 1980 a British Pathé.(anglès)