Ruth Merino Peña
Biografia | |
---|---|
Naixement | (es) Ruth María Merino Peña ![]() 1970 ![]() Castelló de la Plana (Plana Alta) ![]() |
![]() | |
19 juliol 2023 – ← Aitana Mas i Mas Legislatura: onzena legislatura del País Valencià Membre del gabinet: Consell de la Generalitat Valenciana a la XI Legislatura Nomenada per: Carlos Mazón Guixot | |
![]() | |
19 juliol 2023 – ← Arcadi España García, Gabriela Bravo Sanestanislao Legislatura: onzena legislatura del País Valencià Membre del gabinet: Consell de la Generalitat Valenciana a la XI Legislatura Nomenada per: Carlos Mazón Guixot | |
![]() | |
26 juny 2023 – 27 juliol 2023 – José Vicente Todolí Masquefa → Legislatura: onzena legislatura del País Valencià | |
![]() | |
30 març 2021 – 16 gener 2023 (dimissió) ← Toni Cantó García del Moral – Mamen Peris Navarro → Legislatura: desena legislatura del País Valencià | |
![]() | |
16 maig 2019 – 16 gener 2023 (dimissió) – Fernando Mulas Delgado → Legislatura: desena legislatura del País Valencià Circumscripció electoral: València | |
Activitat | |
Ocupació | funcionària, política ![]() |
Partit | Ciutadans - Partit de la Ciutadania (–2023) ![]() |
Ruth Merino Peña (Castelló de la Plana, 1970)[1] és una política i funcionària valenciana, consellera d'Hisenda, Economia i Administració Pública així com Portaveu del Consell de la Generalitat Valenciana en l'XI Legislatura.[2]
Biografia
Llicenciada en Economia per la Universitat de València i tècnic d'hisenda de l'Estat, Merino va militar a Ciutadans-Partit de la Ciutadania des de 2015 i va resultar elegida diputada a les Corts Valencianes després de les eleccions de 2019 per la circumscripció de València. Va assumir el lideratge del grup parlamentari el març de 2019 quan l'anterior síndic Toni Cantó va dimitir com a portaveu i es va sumar al projecte del Partit Popular a la Comunitat de Madrid. Merino va haver de gestionar un grup profundament dividit que va patir la sortida de diversos diputats i diputades al grup mixt del parlament valencià.[3]
El gener de 2023, a pocs mesos de les eleccions a Corts Valencianes, va anunciar la seua dimissió com a síndica-portaveu de Ciutadans i la seua renúncia a l'escó de diputada. Aquest fet s'emmarca en el procés de refundació del partit en el qual Merino va declarar sentir-se decepcionada amb el rumb pres per la formació.[2] Tres setmanes després va fer pública la seua incorporació a l'equip del PP liderat per Carlos Mazón com a independent.[4] Va ocupar la setena posició a la llista per València esdevenint reelegida diputada tot i que va renunciar en quan va ser nomenada consellera d'Hisenda i portaveu del nou govern de coalició entre el PP i Vox amb Mazón de president.[5]
Referències
- ↑ «Fitxa del diputat/ada | Corts Valencianes». [Consulta: 9 gener 2022].
- ↑ 2,0 2,1 NTC, À Punt. «Ruth Merino dimiteix com a portaveu de Ciutadans i renuncia a l'acta de diputada autonòmica», 12-01-2023. [Consulta: 18 gener 2023].
- ↑ «Ruth Merino, una equilibrista a l'escó de l'escapista Cantó» (en catalan). [Consulta: 9 gener 2022].
- ↑ S.L, EDICIONES PLAZA. «El PPCV ficha a la exportavoz de Ciudadanos Ruth Merino: "Le damos la bienvenida"» (en castellà). [Consulta: 2 febrer 2023].
- ↑ José, Diego Aitor San. «Ruth Merino: De la voz de Ciudadanos a la del Consell de PP y Vox» (en castellà), 19-07-2023. [Consulta: 19 agost 2023].