Maxime Le Forestier
![]() Maxime Le Forestier durant un concert dels Enfoirés el 2013 (2013) ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (fr) Bruno Le Forestier ![]() 10 febrer 1949 ![]() 17è districte de París (França) ![]() |
Altres noms | Maxime Le Forestier ![]() |
Formació | Liceu Condorcet ![]() |
Activitat | |
Ocupació | cantautor, artista d'estudi ![]() |
Activitat | 1968 ![]() |
Membre de | Sol En Si ![]() |
Gènere | Música de varietats, chanson i música del món ![]() |
Instrument | Guitarra i veu ![]() |
Segell discogràfic | Polydor Records ![]() |
Família | |
Germans | Catherine Le Forestier ![]() |
Premis
| |
Lloc web | maximeleforestier.net ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Bruno Le Forestier, més conegut pel seu nom d'artista Maxime Le Forestier, (París, 10 de febrer de 1949) és un cantautor francès. Se'l coneix internacionalment sobretot gràcies a la cançó San Francisco.[1][2][3][4][5]
Discografia
- Mon frère (1972)
- Le Steak (1973)
- Saltimbanque (1975)
- Hymne à sept temps (1976)
- N°5 (1978)
- Les Rendez-vous manqués (1980)
- Dans ces histoires… (1981)
- Les Jours meilleurs (1983)
- After Shave (1986)
- Né quelque part (1988)
- Sagesse du fou (1991)
- Passer ma route (1995)
- L'Écho des étoiles (2000)
- Restons amants (2008)
- Le Cadeau (2013)
Referències
- ↑ «Maxime Le Forestier».
- ↑ «Loi sur le piratage : des artistes "de gauche" dénoncent la stratégie du PS». [Consulta: 26 febrer 2013].
- ↑ Alexis Venifleis «Parisian finds S.F.'s much sung of blue house». San Francisco Chronicle, 25-09-2010.
- ↑ Sophie Delassein «Sacrilège: La maison bleue de Maxime Le Forestier est verte!». Nouvel Observateur, 30-08-2010.
- ↑ France-Amérique, 12 June 2011[Enllaç no actiu]
Enllaços externs
- Maxime Le Forestier - Lloc web oficial (francès)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Maxime Le Forestier