La quadratura de la paràbola fou un dels tractats del matemàtic grec Arquimedes que es referien principalment al mètode d'exhaustió (és a dir, essencialment al càlcul integral). Enviat al seu amic Dositeu, en l'obra figura la resolució del problema de trobar la quadratura del segment parabòlic (més concretament, en la proposició 17 de les 24).
Arquimedes declara en el text realitzar el descobriment mitjançant la mecànica i haver-lo confirmat després amb la geometria. En efecte, el matemàtic grec proporciona en un principi una demostració mitjançant la mecànica (la qual reprodueix, encara que de manera més breu, en la seva obra posterior El Mètode); mes no considera la prova com prou rigorosa i en les set proposicions que segueixen (de la 18 a la 24) ens mostra una segona demostració diferent del mateix teorema.
La quadratura de la paràbola tingué un ressò molt important, ja que pels temps d'Arquimedes les seccions còniques ja es coneixien des de fa aproximadament un segle, però fins llavors no s’havia produït cap avanç en qüestió al càlcul de les àrees relacionades amb aquestes.
Teorema principal
En vermell el segment parabòlic, en verd el triangle inscrit.
Definim el segment parabòlic d'una paràbola com la regió delimitada per una paràbola i un segment que talla la mateixa. Siguin els punts on el segment talla la paràbola, el punt on la recta tangent a la paràbola i paral·lel al segment talla a la paràbola. Aleshores l'àrea és quatre terços de l'àrea del triangle; és a dir, si aleshores
Demostració mecànica trobada a El Mètode
La demostració que es troba a El Mètode conté la mateixa idea que la que hi ha a La quadratura de la paràbola però és més curta. Abans de veure la demostració exposem unes proposicions, extretes de La quadratura de la paràbola i numerades segons com la podem trobar a l'obra original, que posteriorment utilitzarem.
Proposicions prèvies
Proposició 2
Proposició 2
Si en una paràbola, AB és una corda paral·lela a la tangent per P, i si una línia recta es dibuixa a través de P la qual és en si l'eix o paral·lel a l'eix, i que coincideix amb AB en el punt V i coincideix amb la tangent per A aleshores
Arquimedes
Demostració
Arquimedes no proporciona cap prova. En El Mètode menciona que la proposició ja es troba provada als Elements, que no s’ha de confondre amb Els Elements d'Euclides, sinó que es tracta d'un altre obra que s’ha perdut. Posteriorment Apol·loni proporcionaria una demostració adient en la proposició 2 del Llibre II de Les Còniques.
Proposició 3
Si des d'un punt en una paràbola es pot dibuixar una línia recta que és en si l'eix o paral·lel a l'eix, com PV, i si des de dos altres punts Q, Q’ en la paràbola es poden dibuixar línies rectes paral·leles a la tangent per P i coincidint amb PV en V, V’ respectivament, aleshores
Arquimedes
Demostració
Com en la proposició anterior, aquesta ja es troba provada en un altre obra.
Proposició 4
Proposició 4
Si AB és la base de qualssevol segment d'una paràbola, i P el vèrtex del segment, i si el diàmetre a través de qualssevol altre punt R coincideix amb AB en O i AP en F, aleshores
Arquimedes
Demostració
Traça l'ordenada RW cap a PV, coincidint amb AP en K. Aleshores
Llavors, per paral·leles,
En altres paraules, PA, PF, PK es troben en proporcions contínues. Aleshores:
Llavors, per paral·leles:
Proposició 5
Proposició 5
Si AB és la base de qualssevol segment d'una paràbola, P el vèrtex del segment, i PV el seu diàmetre, i si el diàmetre de la paràbola a través de qualssevol altre punt R coincideix amb AB en O i a la tangent a A en E, aleshores
Arquimedes
Demostració
Sigui F el punt on el diàmetre per R coincideix amb AP. Aleshores, per la proposició 4, tenim:
Com AV=VB, es segueix que
A més, si VP coincideix amb la tangent a T,
i aleshores,
De la mateixa manera, duplicant els antecedents a (1), i.e.
d'on es dedueix
Demostració del teorema principal (proposició 1 en El Mètode)
Representació de la palanca en la demostració mecànica a El Mètode
Sigui un segment comprés entre la recta i la secció d'un con rectangle; divideix per la meitat en i traça la recta paral·lela al diàmetre, i unint amb i amb , traça les rectes i . Dic que el segment és quatre terços del triangle . Traça pels punts i la recta paral·lela a i la tangent a la secció; prolonga fins i sigui igual a . Considera com una palanca, essent el seu punt mig, i sigui una recta paral·lela a .
Com és una paràbola i que és tangent a elsa, i és una ordenada, és igual a , com es demostra en els Elements. Pel mateix motiu i atès que i són paral·leles a la recta , són igual i , així com i . I atès que la raó entre i és igual a la raó entre i , succeïx que essent també igual que , la raó entre i serà igual entre i . Ara bé, atès que el punt és el centre de gravetat de la recta , per ésser igual que , si prenem la recta igual a de forma que el seu centre de gravetat sigui el punt , tal que sigui igual que , la recta estarà en equilibri amb la recta , que roman en el seu lloc, per ésser dividida en parts que es troben en raó inversa als pesos i , essent la raó entre i igual a la raó entre i , i llavors és el centre de gravetat del conjunt de tots dos pesos. Anàlogament si el triangle es tracen tantes paral·leles com es vulgui a , aquestes, romanent en el seu lloc, es trobaran en equilibri amb els segments determinats sobre elles per la secció i traslladats al punt , de forma que el centre de gravetat d'unes i les altres serà .
Ara bé, les rectes traçades en el triangle componen el propi triangle i els segments rectilinis obtinguts en la secció de la mateixa forma que componen el segment ; aleshores el triangle , romanent en el seu lloc, estarà en equilibri, respecte del punt , amb el segment de la secció traslladat fins a tenir el seu centre de gravetat en , de forma que el centre de gravetat del conjunt de tots dos serà el punt .
Divideix ara pel punt de forma que sigui el triple de ; llavors el punt serà el centre de gravetat del triangle , com està demostrat en el llibre Sobre l'Equilibri. I atès que el triangle , romanent en el seu lloc, està en equilibri, respecte del punt , amb el segment , traslladat amb centre de gravetat en , i que és el centre de gravetat del triangle , es verifica, per consegüent, que la raó del triangle al segment col·locat al voltant del centre és igual a la raó de a . Ara bé, triple , el triangle serà triple del segment . A més, el triangle és quàdruple del triangle , ja que és igual que i és igual que , aleshores el segment equival a quatre terços del triangle .
Demostració mecànica
En el llibre "Sobre la quadratura de la paràbola", Arquimedes troba una demostració del teorema utilitzant un sistema de balances per equilibrar àrees. A continuació exposem les proposicions més importants d'aquest apartat:
Proposició 6
Considerem un pla perpendicular a l'horitzó. Sigui AG una balança i B el seu punt mig. Sigui BDG un triangle rectangle i el deixem penjat en els punts B i G i del punt A penjarem una àrea Z que deixi en equilibri la balança. Aleshores l'àrea de Z és una tercera part del triangle.
Arquimedes
Demostració
Ja que la balança està en equilibri, AG és paral·lela a l'horitzó.
Considerem un punt E tal que , i tracem EK paral·lela a BD amb punt mig O. Aleshores aquest punt O serà el centre de gravetat del triangle BDG, i per tant si deixem anar les subjeccions de B i G i ara pengem el triangle de E, també restarà en equilibri amb Z. Aleshores perquè l'àrea Z penjada en A i el triangle BDG penjat en E estan en equilibri, aleshores les longituds compliran:
Amb aquest procediment, acaba trobant altres relacions utilitzant triangles no rectangles i trapezis.
El següent pas que utilitzà Arquimedes per arribar a la demostració desitjada consisteix a aproximar l'àrea tancada per una paràbola utilitzant les relacions trobades.
Proposició 14
Tenim BOG una paràbola. Sigui BG perpendicular al diàmetre, i sigui el punt D tal que la recta BD sigui paral·lela al diàmetre i DG tangent en G. El triangle BDG serà un triangle rectangle, i si anem dividint BG en segments iguals traçant rectes paral·leles a BD, aleshores es complirà que l'àrea de BDG serà menor que el triple de la suma dels trapezis KE, LZ, MH, NI més el triangle SIG, però per altra banda, serà major que el triple de la suma dels trapezis ZP, HO, IX més el triangle ITG.
Arquimedes
Un cop hem demostrat aquestes 15 proposicions, ens apropem a la resolució final que consta de les dues últimes proposicions, les quals confirmen la tesi plantejada al principi:
Proposició 16
Sigui BOG un segment parabòlic, i sigui el punt D tal que la recta BD sigui paral·lela al diàmetre i DG tangent en G. Sigui una àrea Z que sigui la tercera part de l'àrea de BDG. Aleshores afirmem que la paràbola BOG té la mateixa àrea que Z.
Arquimedes
Aleshores, a partir de la proposició 16, Arquímedes arriba sense dificultat a demostrar que l'àrea d'una paràbola (on és el vèrtex de la paràbola) és quatre terços de l'àrea del triangle , el qual queda demostrat en veure que el triangle és una quarta part del triangle .
Aquesta forma de demostrar la quadratura de la paràbola resulta bastant extensa i complicada si no s’està familiaritzat amb el mètode mecànic de resolució que Arquimedes va inventar i el qual utilitzava per a tota mena de tractats. Per aquest motiu, el mateix Arquimedes dona una resolució alternativa utilitzant únicament els conceptes geomètrics per tal que sigui més senzill de seguir.
Demostració geomètrica
Com vàrem comentar, Arquimedes no es troba satisfet amb la demostració mecànica, i així ho va exposar textualment al final de la demostració en El Mètode. Procedim, com és necessari, a exposar totes les proposicions (en l'ordre que les podem trobar a La quadratura de la paràbola) necessàries a fi de demostrar el teorema principal:
Definicions
A continuació ens referirem a alguns conceptes de la següent manera: en segments delimitats per una corba i una línia recta, anomenarem base a la línia recta i altura a la major perpendicular a la corba que es pot dibuixar des de la base, i vèrtex és el punt on aquesta altura coincideix amb la corba.
Proposicions prèvies
Proposició 1
Proposició 1
Si des d'un punt en una paràbola una línia recta pot ser dibuixada la qual és l'eix o bé paral·lel a l'eix, com PV, i si AB és una corda paral·lela a la tangent a la paràbola per P i coincidint amb PV en V, aleshores
Recíprocament, si AV=VB, la corda AB és paral·lela a la tangent per P
Arquimedes
Demostració
Com en el cas de les proposicions 2 i 3, Arquimedes diu que les demostracions ja es troben en un altre obra.
Proposició 18
Si AB és la base del segment d'una paràbola, i V el punt mig de AB, i si el diàmetre a través de V coincideix amb la corba en P, aleshores P és el vèrtex del segment.
Arquimedes
Demostració
Per la proposició 1 la tangent paral·lela a és la tangent per . Aleshores, de totes les perpendiculars que poden ser dibuixades des d'un punt de fins a la paràbola, la que passa per és la més gran. Llavors, per definició, és el vèrtex del segment.
Proposició 19
Proposició 19
Si AB és la corda de la paràbola bisecada en V pel diàmetre PV, i si RM és el diàmetre bisecant AV en M, i RW és l'ordenada des de R a PV, aleshores
Arquimedes
Demostració
Per la propietat de la paràbola,
Proposició 20
Proposició 20
Si AB és la base d'un segment parabòlic amb vèrtex P, aleshores el triangle PAB és més gran que la meitat del segment PAB.
Arquimedes
Demostració
Per la corda és paral·lel a la tangent per , i el triangle és la meitat del paral·lelogram format per , la tangent per , i els diàmetres per . Llavors el triangle és major que la meitat del segment.
Proposició 21
Proposició 21
Si AB és base, i P el vèrtex, de qualssevol segment parabòlic, i si R és el vèrtex del segment tallat per PA, aleshores
Arquimedes
Demostració
El diàmetre per bisecarà la corda , i llavors també , on és el diàmetre bisecant . Siguin els punts on el diàmetre per bisecarà a i respectivament. Uneix . Per la proposició 19,
També,
Llavors,
I
Tenim doncs,
i
A més a més, si és l'ordenada des de a , que coincideix amb la corba a ,
i la mateixa prova mostra que
Proposició 22
Proposició 22
Si hi ha una sèrie d'àrees A1,...,An cadascuna la qual és quatre vegades la següent en ordre, i si la més gran, A1, és igual al triangle PAB inscrit en el segment parabòlic PAB i contenent la mateixa base que aquest e igual altura, aleshores,
Arquimedes
Demostració
Tenim, com , on són els vèrtexs dels segments tallats per , com en l'anterior proposició,
Aleshores, com
tenim
De la mateixa manera provem que els triangles inscrits de forma similar en la resta de segments són tots ells igual a l'àrea , i així successivament. Llavors és igual a l'àrea d'un cert polígon inscrit, i és llavors menor que l'àrea del segment.
Proposició 23
Donat una sèrie d'àrees A1,...,An, on A1 és la més gran de totes, i cadascuna és igual a quatre vegades la següent en ordre, aleshores
Arquimedes
Demostració
Prenem àrees tals que Aleshores
De la mateixa manera,
Tenim doncs que
Però
Llavors per sostracció
o dit d'un altre manera
Demostració del teorema principal (proposició 24 a La quadratura de la paràbola)
Suposem on és el vèrtex del segment; hem de provar doncs que l'àrea del segment és igual a . Si no és igual a , ha de ser més gran o més petit. Suposem que l'àrea del segment és més gran que . Si llavors inscrivim en els segments tallats per triangles que tenen la mateixa base e igual altura, i.e. triangles amb els mateixos vèrtexs com aquells dels segments, i si en la resta dels segments inscrivim triangles de la mateixa manera, i així successivament, arribarem finalment a segments la suma dels quals és menor que l'àrea en el qual el segment excedeix . Llavors el polígon format d'aquesta manera ha de ser més gran que l'àrea ; el que és impossible ja que per la proposició 23
on . Tenim doncs que l'àrea del segment no pot ser major que . Suposem, si és possible, que l'àrea del segment és més petit que . Llavors si i així successivament, fins que arribem a l'àrea tal que és més petit que la diferència entre i el segment, tenim (per la proposició 23)
Ara, com excedeix per una àrea menor que , i l'àrea del segment per una àrea major que , es segueix que
el que és impossible per la proposició 22. Concloem doncs que si el segment no pot ser ni més petit ni més gran que , aleshores és .
Demostració moderna
Triangles inscrits en el segment parabòlic.
Com podem veure en la demostració geomètrica, Arquimedes prova en primer lloc (ometent demostracions que no s’usen en el teorema principal) que l'àrea del triangle (diem-li ), amb base és igual a quatre vegades la suma dels corresponents triangles inscrits amb base cada un dels segments i (prop. 22). A continuació demostra que la suma de tots aquests triangles inscrits ha de ser més petit que el segment (prop. 23), i finalment prova per una doble reducció a l'absurd que el segment no pot ser ni més petit ni més gran que quatre terços del triangle (prop. 24). Però en realitat la demostració es podria haver acabat fàcilment en el primer pas.
Efectivament, observem que el segment parabòlic es troba format per infinits triangles inscrits, l'àrea dels quals les podem identificar amb la proposició 22. A partir d'aquí s’intueix que l'àrea del segment parabòlic vindrà donat per la suma de la sèrie infinita
que és una sèrie geomètrica que convergeix a . En la seva obra però, Arquimedes no parla de cap suma infinita. Això és degut al fet que per la seva època els processos infinits no eren acceptats.
L'axioma d'Arquimedes
En el preàmbul a La quadratura de la paràbola ens trobem amb la hipòtesi o lema que es coneix avui com l'axioma d'Arquimedes: ‘Que l'excés pel qual la major de dues àrees desiguals supera a la menor, afegida a si mateixa la quantitat de vegades que sigui necessari, pot arribar a excedir qualsevol àrea donada’.
Bibliografia
A Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: La quadratura de la paràbola
Boyer C. B., Historia de la matemática. Madrid: Alianza Editorial, 2007
Dorce, C. Història de la matemàtica. Des de Mesopotàmia al Renaixement. Publicacions de la UB. 2013.
Arquímedes, El Método relativo a los teoremas mecánicos : la vía heurística de los descubrimientos matemáticos de Arquímedes. Bellaterra: Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, 1993.
Heath, T. L:, The Works of Archimedes. Nova York: Dover Publications Inc.,1987