Distribució geogràfica: àrees de cria (blau) i àrees habituals durant la resta de l'any (vermell)
Pell provinent d'un cadell
La foca de Groenlàndia (Pagophilus groenlandicus) és el pinnípede més abundant a l'hemisferi nord (hom pensa que n'hi ha al voltant de 8 milions d'exemplars) i l'única espècievivent del gènere Pagophilus.[3]
Descripció
Fa entre 1,7-1,9 m de llargària i entre 115-140 kg de pes.
Cos moderadament grassonet i de color blanc argentat, amb el cap petit i de color negre, i el coll moderadament gros. De vegades, pot presentar un color gris sutge més acusat o amb taques disperses negres.
Musell puntegut, curt i amb bigotis.
Ulls moderadament grossos.
Aletes pectorals i amb urpes.
Les aletes posteriors no poden girar per sota del cos.[4][5]
Reproducció
Tant les femelles com els mascles assoleixen la maduresa sexual en arribar als 4-8 anys de vida. La gestació dura al voltant d'11,5 mesos[6] i els naixements de les cries tenen lloc en grans ramats i de manera sincronitzada des de finals del febrer fins a l'abril.[7] Els cadells (amb una capa aïllant de color blanc) neixen amb un pes de 10 kg, augmenten de pes a raó de 2,2 kg per dia i al cap de 10 dies ja en pesen 35.[4] Per reduir al mínim la despesa d'energia, la gran majoria són sedentaris durant el primer mes.[8][9] Cap al final de la lactància, les femelles tornen a entrar en zel i s'aparellen, mentre que els cadells deslletats romanen al gel durant altres sis setmanes. Durant aquest període perden fins a un 50% del seu pes i completen la muda del pelatge blanc abans d'entrar a l'aigua per alimentar-se. Tant els mascles com les femelles són sexualment actius fins al final de llurs vides i sense mostrar senectut reproductiva.[10][3]
Es troba en procés de canvi: durant molts anys, els cadells nounats eran sacrificats en un gran nombre per aconseguir llurs pells de color blanc. Això continua passant a hores d'ara, però el creixent interès turístic per visitar les àrees de cria d'aquesta espècie ha fet possible una davallada de la cacera i, més important encara, una raó econòmica per no matar les cries.[4]
Referències
↑Entrada «Pagophilus groenlandica» de la Paleobiology Database (en anglès). [Consulta: 6 febrer 2023].
↑Stewart, R. E. A., Stewart, B. E., Lavigne, D. M. i Miller, G. W., 1989. Fetal growth of Northwest Atlantic harp seals, Phoca groenlandica. Canadian Journal of Zoology 67: 2147-2157.
↑ 7,07,1Lavigne, D. M. i Kovacs, K. M., 1988. Harps and hoods: ice-breeding seals of the northwest Atlantic. University of Waterloo Press, Ontario, el Canadà.
↑Lydersen, C. i Kovacs, K. M., 1993. Diving behaviour of lactating harp seal, Phoca groenlandica, females from the Gulf of St Lawrence, Canada. Animal Behavior 46: 1213-1221.
↑Kovacs, K. M., 1987. Maternal behaviour and early behavioral ontogeny of harp seals, Phoca groenlandica. Animal Behaviour 35: 844-855.
↑ 10,010,1Ronald, K. i Healy, P. J., 1981. Harp seal Phoca groenlandica (Erxleben, 1777). A: S. H. Ridgway i R. Harrison (eds). Handbook of marine mammals. Vol. 2: Seals, pàg. 55-87. Academic Press.
↑Lavigne, D. M., 2002. Harp seal Pagophilus groenlandicus. A: W. F. Perrin, B. Wursig i J. G. M. Thewissen (eds). Encyclopedia of Marine Mammals. Pàg. 560-562. Academic Press, San Diego, Califòrnia.
↑Haug, T., Nilssen, K. T. i Lindblom, L., 2000. First independent feeding of harp seal (Phoca groenlandica) and hooded seal (Cystophora cristata) pups in the Greenland Sea. A: G. A. Vikingsson i F. O. Kapel. (eds). Minke whales, harp and hooded seals: major predators in the North Atlantic ecosystem, pàg. 40-49. NAMMCO Scientific Publication.
↑ 13,013,1Nilssen, K. T., Haug, T. i Lindblom, C., 2001. Diet of weaned pups and seasonal variations in body condition of juvenile Barents Sea harp seals Phoca groenlandica. Marine Mammal Science 17(4): 926-936.
↑Kapel, F. O., 2000. Feeding habits of harp and hooded seals in Greenland waters. NAMMCO Scientific Publications 2: 50-64.
↑Wathne, J. A., Haug, T. i Lydersen, C., 2000. Prey preference and niche overlap of ringed seals Phoca hispida and harp seals Phoca groenlandica. Marine Ecology Progress Series 94: 233-239.
↑Derocher, A. E., Andersen, M. i Wiig, Ø., 2002. Diet composition of polar bears in Svalbard and the western Barents Sea. Polar Biology 25: 448-452.
↑Scheffer, V. B., 1958. Seals, sea lions and walruses: A review of the Pinnipedia. Stanford University Press, Stanford, els Estats Units.
↑Bloch, D., Mikkelsen, B. i Ofstad, L. H., 2000. Marine mammals in Faroese waters with special attention to the south-south-eastern sector of the region.
↑Stora, J. i Ericson, P. G., 2004. A prehistoric breeding population of harp seals (Phoca groenlandica) in the Baltic Sea. Marin Mammal Science 20: 115-133.
↑Lacoste, K. N. i Stenson, G. B., 2000. Winter distribution of harp seals (Phoca groenlandica) off eastern Newfoundland and southern Labrador. Polar Biolgy 23: 805-811.
↑Harris, D. E., Lelli, B. i Jakush, G., 2002. Harp seal records from the southern Gulf of Maine: 1997-2001. Northeastern Naturalist 9: 331-340.
↑Lucas, Z. i Daoust, P.-Y., 2002. Large increases of harp seals (Phoca groenlandica) and hooded seals (Cystophora cristata) on Sable Island, Nova Scotia, since 1995. Polar Biology 25: 562-568.
Bibliografia
Ronald M. Nowak, 1999: Walker's Mammals of the World. 6a. edició. Johns Hopkins University Press, Baltimore. ISBN 0-8018-5789-9
Gat del desert xinès (Felis bieti) · Gat domèstic (Felis catus) · Gat de la jungla (Felis chaus) · Gat salvatge africà (F. lybica) · Gat de Pallas (Felis manul) · Gat de la sorra (Felis margarita) · Gat de peus negres (Felis nigripes) · Gat salvatge (Felis silvestris)
L. braccatus · Gat de la Pampa (Leopardus colocolo) · Gat de Geoffroy (Leopardus geoffroyi) · Gat kodkod (Leopardus guigna) ·L. guttulus · Gat dels Andes (Leopardus jacobitus) ·L. narinensis ·L. pajeros · Ocelot (Leopardus pardalis) ·L. pardinoides · Gat tigrat (Leopardus tigrinus) · Gat margay (Leopardus wiedii)
Gat de Bengala (Prionailurus bengalensis) · Gat capplà (Prionailurus planiceps) · Gat rovellat (Prionailurus rubiginosus) · Gat pescador (Prionailurus viverrinus)
Civeta de palmera comuna (Paradoxurus hermaphroditus) · Civeta de palmera de Jerdon (Paradoxurus jerdoni) · Civeta de palmera daurada (Paradoxurus zeylonensis)
Mofeta dels Andes (C. chinga) · Mofeta de la Patagònia (C. humboldtii) · Mofeta de nas porcí oriental (C. leuconotus) · Mofeta amazònica (C. semistriatus)
Os marí sud-americà (A. australis) · Os marí de Nova Zelanda (A. forsteri) · Os marí de les Galápagos (A. galapagoensis) · Os marí antàrtic (A. gazella) · Os marí de Juan Fernández (A. philippii) · Os marí afroaustralià (A. pusillus) · Os marí de Guadalupe (A. townsendi) · Os marí subantàrtic (A. tropicalis)