Allá en el setenta y tantos
Allá en el setenta y tantos | |
---|---|
Fitxa | |
Direcció | Francisco Mugica |
Protagonistes | Silvana Roth Carlos Cores Felisa Mary Virginia Luque Alberto Bello Pedro Laxalt Gloria Grey María Armand |
Ajudant de direcció | Fernando Ayala |
Producció | Joaquín A. Lautaret Manuel Peña Rodríguez |
Dissenyador de producció | Mario Vanarelli ![]() |
Guió | Manuel Agromayor, Alfredo de la Guardia i Tulio Demicheli, sobre una idea original de Tulio Demicheli |
Música | Julián Bautista |
Fotografia | Hugo Chiesa |
Muntatge | José Cañizares |
Productora | Corporación Cinematográfica Argentina |
Dades i xifres | |
País d'origen | Argentina |
Estrena | 1945 |
Durada | 90 minuts |
Idioma original | castellà ![]() |
Color | en color i en blanc i negre ![]() |
Descripció | |
Gènere | Històric, social (feminisme) |
Lloc de la narració | Argentina ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Allá en el setenta y tantos és una pel·lícula argentina dirigida per Francisco Mugica i protagonitzada per Silvana Roth al paper d'Élida Paso, personatge de ficció inspirat en la primera dama a estudiar una carrera universitària a l'Argentina. Va ser estrenada el 24 de maig de 1945.[1]
Argument
La pel·lícula relata la història de la cordovesa Élida Paso, en el film anomenada Cecilia Ramos, la primera dona a estudiar una carrera universitària a l'Argentina, a finals de la dècada del 1870. La inscripció de Paso a la Facultat de Medicina va ser rebutjada per la Universitat de Buenos Aires, i va anar a judici, que va guanyar, perquè es reconegués el seu dret a estudiar. El seu ingrés va produir un fort enfrontament entre els sectors conservadors i liberals, que va portar a conspiracions per evitar, que la jove obtingués el títol de metgessa.[2]
La història té de fons a la guerra civil desencadenada per la Federalització de Buenos Aires, on es va exercir com a infermera i va ser condecorada pel president Nicolás Avellaneda.
Referències
Enllaços externs
- Allá en el setenta y tantos, Cine Nacional.